ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/467/24 Справа № 694/1507/23 Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 .
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

13 травня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 на вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 26.03.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу у виді п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Цивільні вимоги потерпілого ОСОБА_5 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, в розмірі 5000 грн. та 3000 грн. за правову допомогу, а всього 8000 грн. Процесуальні витрати на залучення експертів та речові докази відсутні.

На зазначений вирок захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_4 виправдати у зв`язку з відсутністю в її діянні складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при постановленні оскаржуваного вироку допущено невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що обвинувальний вирок в частині показань свідків ґрунтується виключно на показаннях дружини потерпілого ОСОБА_6 і в той же час судом не взяті до уваги показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтверджують, що засуджена ОСОБА_4 діяла в межах необхідної оборони. Жодних доказів, які б спростовували встановлений вищевказаний факт, в ході судового слідства не здобуто і він заперечується лише дружиною потерпілого. В той же час до вказаних показань необхідно ставитись критично, оскільки вони протирічать показанням вищевказаних свідків, а також тому, що під час досудового слідства свідок ОСОБА_6 , будучи допитаною, давала інші показання, які відрізняються від показань, даних нею в суді.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 ні досудовим слідством, ні судом не був визнаний потерпілим по кримінальному провадженню № 0000283, а тому дані ним показання в суді, як потерпілим, не можуть братись до уваги як доказ, так як вони являються недопустимими, оскільки здобуті із порушенням норм КПК України.

Істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону полягає в наступному. Так, 19.06.2023 р. ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 10000283 від 15.06.2023 р. було вручено повідомлення про підозру, в якому зазначено, що вона підозрюється у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказане повідомлення складається із самого повідомлення про підозру та прав підозрюваного в рамках кримінального провадження. Проте в даному процесуальному документі зазначено, що ОСОБА_4 були роз`яснені права підозрюваного, але на момент роз`яснення ОСОБА_4 редакція Закону в якій були роз`яснені права втратила свою чинність.

Також апелянт зазначає про те, що на момент пред`явлення підозри ОСОБА_4 - 19.06.2023 р. редакція ст. 9 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» втратила чинність у зв`язку із внесеними змінами і діяла інша редакція. Також на момент пред`явлення підозри ОСОБА_4 - 19.06.2023 р. редакція ч. 3 ст. 42 КПК України втратила чинність і діяла інша редакція.

Таким чином, обвинуваченій ОСОБА_4 не було роз`яснено в повному обсязі та діючі норми закону до пред`явлення їй підозри, чим допущено порушення її права на захист, а тому пред`явлене їй повідомлення про підозру та всі послідуючі докази, які були здобуті в ході досудового слідства являються недопустимими, про що захисник заявляв у ході судового слідства звертаючись до суду із відповідними клопотаннями.

Незважаючи на вказане суд не дав оцінки допустимості доказів, які ним покладено в обґрунтування винесеного обвинувального вироку.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що обвинувачена ОСОБА_9 діяла у межах необхідної оборони, а тому суд зобов`язаний був, застосувавши положення ст. 36 КК України, ухвалити відносно неї виправдувальний вирок.

Перевіркою матеріалів встановлено, що апеляційна скарга подана з дотриманням встановленого порядку та строку, передбаченого ст. 395 КПК України, та відповідає вимогам ст. 396 КПК України.

Підстав для повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті апеляційного провадження, згідно ст. 399 КПК України, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 398, 401 та 402 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 на вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 26.03.2024 р. стосовно ОСОБА_4 .

Надіслати копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копією апеляційної скарги, інформацію про права та обов`язки.

Встановити строк до 10.06.2024 р. для подання учасниками судового провадження заперечень на апеляційну скаргу.

Запропонувати учасникам судового провадження подати нові докази, на які вони посилаються.

Запропонувати учасникам судового провадження повідомити суд про особисту участь в судовому засіданні, або про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_2