ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/113/24 Справа № 694/417/23 Категорія: ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 125 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 15.06.2023 р. у кримінальному провадженні № 0000003 від 23.01.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_10 , яка народи-

лась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Звенигородка Черкась-

кої обл., громадянка України, має вищу освіту,

не одружена, раніше не судима, особа з інвалід-

ністю III групи, пенсіонер, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України і їй призначено покарання: за ч. 1 ст. 162 КК України - штраф у розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.; за ч. 1 ст. 125 КК України - штраф у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань остаточне призначено ОСОБА_10 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700, 00 (одна тисяча сімсот гривень) 00 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 11000 грн., а всього - 14000 грн.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Вироком суду встановлено, що 12.11.2022 р. приблизно о 19:30 год. ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне проникнення до будинку, не маючи дозволу власника житла ОСОБА_7 , незаконно, протиправно, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав, подолавши паркан до подвір`я та через не зачинені вхідні двері проникла до будинку, який розташований за адресом: АДРЕСА_2 , чим порушила право ОСОБА_7 на недоторканість її житла, гарантоване ст. 30 Конституції України, ст. 12 «Загальної декларації прав людини» та ст. 8 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод».

Вказаними діями ОСОБА_10 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне проникнення до житла.

Після того, 12.11.2022 р. приблизно о 19:35 год. ОСОБА_10 незаконно перебуваючи в коридорі буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на заподіяння останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний, протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшла до ОСОБА_7 та схопила обома руками її за верхній одяг в області грудей, шляхом поштовхів двічі ударила останню тім`яною частиною голови об поверхню металевої труби опалювального котла, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тім`яній ділянці, які відповідно до висновку експерта № 05-9-01/50 від 25.01.2023 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_10 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно неї скасувати та закрити провадження у справі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок суду відносно неї є незаконним, не обґрунтованим і невмотивованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вважає, що заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України. Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається характеризується тільки умисною виною. Відповідно до даних витягу, 23.01.2023 р. до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0000003 (а. пр. 82), в якому зазначено, що 12.11.2022 р. приблизно о 19:30 год. за адресом АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 штовхнула потерпілу ОСОБА_7 , яка під час падіння вдарилась об котел і отримала тілесні ушкодження. Тобто, на думку апелянта, даний документ спростовує факт скоєння злочину, передбаченого ст. 125 КК України, оскільки там вказано, що обвинувачена лише штовхнула потерпілу ОСОБА_7 , яка під час падіння вдарилась об котел і отримала тілесні ушкодження.

Також, обвинувачена ОСОБА_10 вказує на те, що 12.11.2022 р. за адресом: АДРЕСА_2 вона також отримала тілесні ушкодження.

Крім того, будучи попереджені про кримінальну відповідальність, потерпіла та свідок ОСОБА_11 дали неправдиві показання щодо заподіяння обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , в тому числі і під час проведення слідчих експериментів. Свідок ОСОБА_11 є колишнім чоловіком обвинуваченої, шлюб з яким розірвано в 2022 р. На даний час він проживає з потерпілою ОСОБА_7 . Стосунки між ними є вкрай негативні.

Свідок ОСОБА_11 з метою уникнення відповідальності чинить тиск на свідка ОСОБА_12 , спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості, справа розглядається Звенигородським райсудом Черкаської обл.

Дані факти підтверджується вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 13.07.2022 р., відповідно до якого свідка ОСОБА_11 було визнано винним та засуджено за спричинення ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень. Крім того, зараз між ними триває спір з приводу нерухомого майна (визнання договорів дарування нерухомого майна, договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно), що підтверджується повідомленнями Черкаського апеляційного суду.

Свідок ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_7 давали неправдиві показання відносно обвинуваченої в поліції та в суді і навмисно оговорили її, з приводу чого обвинувачена була змушена звертатися до правоохоронних органів.

Обвинувачена наголошує на тому, що вона з метою самозахисту лише відштовхувала потерпілу ОСОБА_7 , тоді як, остання саме навмисно била обвинувачену ОСОБА_10 .

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону полягає в тому, що всі докази надані суду прокурором в судовому засіданні і на які послався суд, як на докази вини обвинуваченої ОСОБА_10 , є неналежними доказами, оскільки ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду кримінального провадження, в порушення вимог ст. 290 КПК України, відкриття матеріалів кримінального провадження прокурором не проводилось. Документ про відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_10 та її захиснику - адвокату ОСОБА_13 в матеріалах справи відсутній.

У наданій обвинуваченій копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підписи прокурора відсутні, що вказує на те, що обвинуваченій ОСОБА_10 та її захиснику ОСОБА_13 фактично не були вручені копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що є грубим порушенням норм КПК України та права на захист.

Також зазначає, що оскільки обвинувачена є юридично не грамотною, то 30.01.2023 р. вона уклала договір про надання правової допомоги у даному кримінальному провадженні з адвокатом ОСОБА_14 (ордер та договір, а. пр. 23, 24). Дійсно 8.06.2023 р. обвинувачена погоджувалася, щоб судове засідання відбулося без участі її захисника ОСОБА_14 , оскільки прокурор лише приєднував до матеріалів справ, якісь документи (не відкриваючи їх стороні захисту). Але обвинувачена ОСОБА_10 не погоджувалась про проведення судових дебатів без захисника ОСОБА_14 , який мав надати в них правовий аналіз наданих суду доказів. Таким чином, позбавивши захисника ОСОБА_14 права виступу в судових дебатах суд порушив вимоги ст. 364 КПК України.

Також обвинувачена ОСОБА_10 вважає, що вона не спричиняла моральної шкоди потерпілій, а штовхнула її лише з метою захисту, щоб уникнути свого побиття.

Сума на правову допомогу становить 11 000 грн., а сума моральної шкоди - 3000 грн. Вважає, що сума витрат, яка була стягнута з обвинуваченої, є неспівмірною та несправедливою, нічим не підтверджена. Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_15 лише представляла потерпілу в частині заявленого позову і обвинувачення не підтримувала. На думку обвинуваченої в цій частині необхідно повністю відмовити в стягненні з неї витрат на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 3000 грн. та витрат на правову допомогу сумі 11000 грн.

У запереченні представника потерпілої ОСОБА_8 висловлюється позиція щодо необхідності відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_10 , а вирок залишити в законній силі.

24.01.2024 р. до Черкаського апеляційного суду засобами електронної пошти надійшла заява обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що їй відомо, що судове засідання щодо неї призначено до слухання на 20.02.2024 р. об 11:00 год. і повідомила, що апеляційна скарга підписана нею і її вимоги вона підтримує у повному обсязі. Поряд з тим просила розглядати апеляційну скаргу у її відсутність, оскільки вона перебуває за межами України у зв`язку з війною. Просила, що б її інтереси представляв захисник ОСОБА_9 , де її захисник ОСОБА_14 їй невідомо. Вважає, що суд порушив її право на захист під час проведення судових дебатів.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 із вказаних у ній підстав, потерпілу ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вважала вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у незаконному проникненню до житла та умисному легкому тілесному ушкодженні та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, яким у вироку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах, які досліджені і належним чином оцінені судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої саме за ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, обвинувачена ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях не визнала та вказала, що зайшла до подвір`я потерпілої через хвіртку, яка не була зачинена і тілесних ушкоджень потерпілій не наносила, а навпаки потерпіла наносила їй тілесні ушкодження і саме вона першою почала сварку. В подальшому від дачі показань відмовилась. Цивільний позов не визнала повністю.

Проте, винуватість обвинуваченої ОСОБА_10 не зважаючи на те, що вона свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнала, доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань потерпілої ОСОБА_7 про те, що з обвинуваченою вони проживають по сусідству і перебувають у сталих неприязних відносинах. 12.11.2022 р. вона зателефонувала колишньому чоловіку обвинуваченої ОСОБА_16 і попросила допомогти відремонтувати кран, на що він погодився і прийшов. Коли останній здійснював ремонт крану у належному їй будинку, потерпіла перебувала на ганку власного домоволодіння. Раптово до неї підбігла обвинувачена, схопила її за одяг на грудях, заштовхала у будинковолодіння і двічі вдарила об котел. ОСОБА_16 , побачивши це, став між ними і розборонив. Інших осіб окрім ОСОБА_16 в будинку не було, а він безпосередньо бачив спричинення їй тілесних ушкоджень. Після цього обвинувачена ще певний час кричала на потерпілу, казала, що прийшла забрати ОСОБА_16 . Яким чином обвинувачена потрапила на територію домоволодіння потерпілій невідомо, оскільки воно огороджене парканом, а хвіртка була замкнена на ключ;

- даними показань свідка ОСОБА_16 про те, що обвинувачена по справі є його колишньою дружиною. 12.11.2022 р. йому зателефонувала ОСОБА_7 , яка є його сусідкою і попросила допомогти відремонтувати кран. Коли він прийшов, вона зачинила за ним хвіртку на ключ. Свідок ремонтував крани у ванній кімнаті та почув крик, вийшовши побачив, що звідкись з`явилась обвинувачена і тримала ОСОБА_7 за груди, а потім кілька разів вдарила її головою об колонку. При цьому обвинувачена кричала: «Я ж казала не приймати його». Йому здалося, що остання перебувала у нетверезому стані. Він їх розборонив, після чого вони ще трохи словесно посварилися і потім ОСОБА_10 пішла, при цьому свідок особисто відчиняв їй хвіртку ключем. За хвірткою та на території домоволодіння інших осіб не було. ОСОБА_10 вказувала свідку, що потрапила на територію домоволодіння перелізши паркан у кутку де його висота складає близько метра;

- даними показань свідка ОСОБА_17 про те, що обвинувачена по справі є її рідною сестрою і в той день вони з нею пішли до будинковолодіння ОСОБА_16 і побачили, як він вийшовши з домоволодіння пішов до сусідки ОСОБА_7 , не зачинивши за собою хвіртку. Вони певний час його почекали, а потім обвинувачена через незамкнену хвіртку зайшла до даного домоволодіння. Через певний час свідок почула крики. Сама свідок безпосередньо на подвір`я не заходила. Потім з даного подвір`я вибігла обвинувачена і на її обличчі була кров і сліди від недопалка. Обвинувачена сказала, що її побила ОСОБА_7 і на наступний день вона зняла побої. До даного інциденту між обвинуваченою та ОСОБА_7 конфліктів не було. Інші особи і свідок також на територію подвір`я не заходили. Потім свідок змінила показання і вказала, що через незачинену хвіртку бачила бійку обвинуваченої і потерпілої безпосередньо. Вказала, що обвинувачена весь час перебувала в полі зору свідка і бачила бійку безпосередньо. Бійку розпочала ОСОБА_7 , наносячи обвинуваченій удари руками і ногами, затушила недопалок в обличчя. Ця бійка відбувалася на відстані близько 5 метрів від свідка. При цьому обвинувачена потерпілій ударів не наносила. Свідок не розборонила їх оскільки не хотіла вмішуватися і заходити на чуже подвір`я. Вказана сварка виникла на ґрунті ревнощів. В подальшому свідок знову змінила показання і вказала, що точно бійку і удари не бачила, оскільки сутеніло і вона бачила лише силуети і чула крики, те, що потерпіла тушила недопалок на обличчя обвинуваченої особисто не бачила. На питання чому надавала при досудовому розслідуванні зовсім протилежні показання тим, які були надані в судовому засіданні пояснила, що дуже хвилювалася.

Крім того в судовому засіданні місцевого суду також були досліджені письмові докази, які також кожен окремо та у своєму взаємозв`язку доводять вину обвинуваченої ОСОБА_10 в інкримінованих їй діяннях:

- дані витягу з ЄРДР, відповідно до якого 23.01.2023 р. до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за №0000003 за заявою ОСОБА_7 (т. 1, а. пр. 82);

- дані заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.01.2023 р., відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 повідомила, що 12.11.2022 р. ОСОБА_10 проникла до її домоволодіння та нанесла їй тілесні ушкодження (т. 1, а. пр. 83);

- дані протоколів прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 14.11.2022 р. та від 24.01.2023 р., відповідно до якого прийнято заяву ОСОБА_7 про проникнення на територію її домоволодіння ОСОБА_18 та нанесення їй тілесних ушкоджень (т. 1, а. пр. 85-86);

- дані висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 16.11.2022 р. № 05-9-01/23, відповідно до якого у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді синців в тім`яній ділянці, на лівому передпліччі, які могли бути спричинені дією твердого тупого предмету, давність спричинення яких може відповідати часу вказаному оглянутою, відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1, а. пр. 89);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2023 р. за участю потерпілої ОСОБА_7 в якому потерпілою зазначено механізм нанесення їй ОСОБА_18 тілесних ушкоджень (т. 1, а. пр. 90-94);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 24.01.2023 р. за участю свідка ОСОБА_16 в якому останнім зазначено механізм нанесення ОСОБА_7 обвинуваченою ОСОБА_18 тілесних ушкоджень (т. 1, а. пр. 65-99);

- даними відеозаписів слідчих експериментів, на якому відображений механізм нанесення удару зі слів потерпілої та зі слів свідка (т. 1, а. пр. 94, 99);

- даними висновку експерта № 05-9-01/50 від 25.01.2023 р., згідно якого у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців в тім`яній ділянці, на лівому передпліччі, які спричинені дією твердого тупого предмету, давність спричинення яких може відповідати часу вказаному у фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 могли виникнути внаслідок нанесення ударів об тверду тупу поверхню і від двохкратної дії тупого твердого предмету. Виключається можливість отримання тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_7 при однократному падінні з висоти власного зросту та ударі об тверду тупу поверхню, стоячи на даній площині. Тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_7 могли виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 від 24.01.2023 р. (т. 1, а. пр. 100-101).

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно критичної оцінки показів обвинуваченої про самозахист, і не нанесення потерпілою їй тілесних ушкоджень, оскільки у кримінальному провадженні за заявою обвинуваченої відносно нанесення їй тілесних ушкоджень жодній особі не повідомлено про підозру та з фабули правопорушення що міститься у витязі з ЄРДР вбачається, що тілесні ушкодження нанесла невстановлена особа, жодного іншого доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілої суду не надано, а інші матеріали справи в їх сукупності, час та механізм отримання тілесних ушкоджень беззаперечно відображають подію так, як це описує потерпіла. Твердження обвинуваченої надані в судовому засіданні про те, що вона ударів потерпілій не наносила, суд оцінив критично та розцінив їх як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, тому що її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликали сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення. Так, потерпіла ОСОБА_7 дала свідчення, згідно яких обвинувачена ОСОБА_18 тримаючи її за грудки штовхнула її кілька разів об газовий котел головою. Аналогічні її свідченням показання надав свідок ОСОБА_16 . Вказані свідчення також узгоджуються з проведеними слідчими експериментами. Також, згідно висновку експерта № 05-9-01/50 від 24.01.2023 р. вбачається, що тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_7 могли виникнути при обставинах, вказаних в протоколах проведення слідчих експериментів. Надані свідчення потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_16 безпосередньо в судовому засіданні є аналогічними тим, які надавались ними під час проведення слідчих експериментів.

Оскільки показання потерпілої ОСОБА_7 доповнюються показаннями свідка та іншими доказами, у апеляційного суду не має підстав для сумнівів в правдивості свідчень потерпілої.

Аналогічно суд оцінив і покази свідка ОСОБА_17 , яка є сестрою обвинуваченої. Лише вказаний свідок вказує на те, що обвинувачена увійшла до хвіртки, яка була незачинена і що жодних ударів потерпілій не наносила. Тим більш даний свідок тричі в судовому засіданні змінювала свої показання, плутаючись в них і вказуючи протилежну інформацію і дані показання протирічать показанням, наданим нею на досудовому розслідуванні і з цього приводу вона жодних пояснень не надала. Жодних доказів, які свідчать про те, що потерпіла сама наносила обвинуваченій ушкодження судом не здобуто як і доказів звернення за медичною допомогою. Також, не надано жодного доказу можливої попередньої неправомірної поведінки потерпілої ОСОБА_7 . До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що вказана свідок перебуває у родинних відносинах із обвинуваченою, а тому вона є зацікавленою особою. Крім того, вказана свідок в останніх наданих в судовому засіданні показаннях вказала, що коли відбувалися вказані події була погана видимість оскільки сутеніло і що вона чула лише крики і бачила лише силуети, а самої бійки не бачила.

З такою оцінкою даних показань та такими висновками повністю погоджується й апеляційний суд, вважаючи їх обґрунтованими матеріалами справи, а відтак переконливими із зазначенням причин чому суд дійшов саме таких висновків.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення доведене та, що вона обґрунтовано засуджена за ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України.

На переконання апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є допустимими і належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченою діянь, інкримінованих їй стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні разом з показаннями потерпілої та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їй діянь повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляції обвинуваченої про те, що необхідно вирок скасувати та закрити провадження у справі, оскільки оскаржуваний вирок суду відносно неї є незаконним, не обґрунтованим і невмотивованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апеляції, що заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК України, то апеляційний суд виходить з наступного. Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідно до даних витягу, 23.01.2023 р. до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 0000003, де зазначено, що 12.11.2022 р. приблизно о 19:30 год. за адресом АДРЕСА_2 ОСОБА_10 штовхнула потерпілу ОСОБА_7 , яка під час падіння вдарилась об котел і отримала тілесні ушкодження. Тобто, на думку апелянта, даний документ спростовує факт скоєння злочину, передбаченого ст. 125 КК України, оскільки там вказано, що обвинувачена лише штовхнула потерпілу ОСОБА_7 , яка під час падіння вдарилась об котел і отримала тілесні ушкодження, то ці доводи до задоволення не підлягають оскільки до ЄРДР вносяться попередні відомості про вчинення кримінального правопорушення, а в процесі проведення досудового розслідування ці відомості можуть змінюватись, уточнюватись та в решті решт бути перекваліфікованими та може бути змінене обвинувачення.

Таким чином, у процесі проведення досудового розслідування було встановлено, а в судах першої та апеляційної інстанції підтверджено вчинення кримінальних правопорушень, обвинуваченою ОСОБА_10 , зокрема за ч. 1 ст. 125 КК України виключно внаслідок умисних дій, а не внаслідок необережних дій.

Що стосується того, що 12.11.2022 р. за адресом АДРЕСА_2 обвинувачена ОСОБА_10 також отримала тілесні ушкодження, то ці дані не спростовують висновків про доведеність вини обвинуваченої, яка з власної волі проникла на територію і безпосередньо у домоволодіння потерпілої та нанесла їй легкі тілесні ушкодження.

Об`єктивних доказів того, що потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_11 надали неправдиві показання щодо спричинення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , в тому числі і під час проведення слідчих експериментів, нема. Свідок ОСОБА_11 є колишнім чоловіком обвинуваченої, шлюб з яким розірвано в 2022 р. На даний час він проживає з потерпілою ОСОБА_7 . Стосунки між ними є вкрай негативні. Дані показань вказаного свідка та потерпілої підтверджуються іншими письмовими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про те, що свідок ОСОБА_11 з метою уникнення відповідальності чинить тиск на свідка ОСОБА_12 , спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості, дані факти підтверджується вироком Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 13.07.2022 р., відповідно до якого свідка ОСОБА_11 було визнано винним та засуджено за спричинення ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень. Крім того, зараз між ними триває спір з приводу нерухомого майна (визнання договорів дарування нерухомого майна договорами купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно), що підтверджується повідомленнями Черкаського апеляційного суду, то ці доводи не підлягають до задоволення, оскільки вони не були предметом розгляду у цьому кримінальному провадженні.

Доводи про те, що обвинувачена ОСОБА_10 з метою самозахисту лише відштовхувала потерпілу ОСОБА_7 , тоді як, остання саме навмисно била обвинувачену ОСОБА_10 , до задоволення не підлягають та повністю спростовуються сукупністю зібраних доказів, які свідчать поза розумним сумнівом, про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченою ОСОБА_10 саме навмисно, з прямим умислом.

Доводи апеляції про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягає в тому, що всі докази надані суду прокурором в судовому засіданні і на які послався суд, як на докази вини обвинуваченої ОСОБА_10 , є неналежними доказами, оскільки ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду кримінального провадження, в порушення вимог ст. 290 КПК України, відкриття матеріалів кримінального провадження прокурором не проводилось. Документ про відкриття матеріалів кримінального провадження обвинуваченій ОСОБА_10 та її захиснику - адвокату ОСОБА_13 в матеріалах справи відсутній, то ці доводи є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, а саме з Реєстру матеріалів досудового розслідування 16.02.2023 р. відбувалось ознайомлення ОСОБА_10 та її захисника з матеріалами дізнання та вручення підозрюваній ОСОБА_10 та її захиснику обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (т. 1, а. пр. 7).

Крім того, відповідно до копії протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 1, а. пр. 226-227) вбачається, що підозрювана ОСОБА_10 в приміщенні Звенигородського РВП 16.02.2023 р. знайомилась з матеріалами кримінального провадження в I томі на 126 аркушах про, що вона власноручно розписалась.

Також, в матеріалах кримінального провадження міститься розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що обвинувачена ОСОБА_10 власноручно розписалась, що отримала копію обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000003 від 23.01.2023 р. на 5 арк. в одному примірнику, а також копію реєстру матеріалів досудового розслідування в одному примірнику (т. 1, а. пр. 10).

Посилання обвинуваченої в апеляції на те, що вона є юридично не грамотною, 30.01.2023 р. вона уклала договір про надання правової допомоги у даному кримінальному провадженні з адвокатом ОСОБА_14 . В судовому засіданні 8.06.2023 р. вона погоджувалася, щоб судове засідання відбулося без участі її захисника ОСОБА_14 , оскільки прокурор лише приєднував до матеріалів справ, якісь документи. Але вона не погоджувалась про проведення судових дебатів без захисника, який мав надати в них правовий аналіз наданих суду доказів. Таким чином, позбавивши захисника ОСОБА_14 права виступу в судових дебатах, суд порушив вимоги ст. 364 КПК України, то апеляційний суд вважає такі доводи такими, що не підлягають до задоволення. Прослуховуванням аудіозапису судового засідання суду від 8.06.2023 р. № 0247 було встановлено, що на запитання головуючої-судді обвинувачена ОСОБА_10 вважала можливим слухати справу 8.06.2023 р. у відсутність її захисника ОСОБА_14 . На уточнююче запитання судді додатково повідомила, що це не буде порушенням її права на захист. Оскільки не було заперечень, суд перейшов до дослідження матеріалів справи. Після завершення перевірки матеріалів справи суд перейшов до судових дебатів і прослуховуванням звукозапису встановлено, що заперечень з цього приводу обвинувачена ОСОБА_10 під час судового засідання не висловлювала. У судових дебатах обвинувачена ОСОБА_10 вказала, що своєї вини вона не визнає та просила, щоб її виправдали.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченої про порушення судом вимог ст. 364 КПК України не знайшли свого об`єктивного підтвердження та спростовуються вищезазначеним.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачена ОСОБА_10 вважає, що вона не спричиняла моральної шкоди потерпілій, а штовхнула її лише з метою захисту, щоб уникнути свого побиття, то ці доводи до задоволення не підлягають, оскільки вина обвинуваченої повністю доведена, а суми витрат базуються на матеріалах справи, зокрема понесених витратах на правову допомогу, понесеними душевними та психологічними стражданнями.

Підсумовуючи наведе, апеляційний суд зазначає, що в цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченою кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів ст. ст. 84, 91 та 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Інші доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Звенигородського райсуду Черкаської обл. від 15.06.2023 р. стосовно ОСОБА_10 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді