Справа №579/909/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/263/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

01 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 579/909/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 31.08.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить змінити вирок суду і на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, який розкаявся у вчиненому, неодноразово просив вибачення у потерпілої, відшкодував завдану шкоду, має позитивну характеристику, проживає з матір`ю, яка має незадовільний стан здоров`я, інших родичів у неї немає.

Вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 31.08.2022 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і йому із застосуванням ст. 69 КК призначене покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Згідно вироку суду, на початку липня 2022 року близько 05:00 ОСОБА_10 умисно, таємно, у період воєнного стану, викрав залишений без нагляду на футбольному полі велосипед марки «LEON» червоного кольору, належний ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 12188 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи потерпілої ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_8 , які не заперечували проти застосування положень ст. 75 КК, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про необхідність застосування до нього ст. 75 КК, то вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідають вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Законодавець з огляду на положення ст. 75 КК підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення такої особи без реального відбування покарання, хоча при цьому має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини провадження.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність інших обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про доцільність звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, як про це поставлене питання у апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки ОСОБА_10 хоч і вчинив злочин в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим його кваліфіковано як тяжкий, але раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про невелику соціальну небезпеку обвинуваченого, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду та вибачився перед нею.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 проживає з матір`ю ОСОБА_13 , яка є особою пенсійного віку та потребує постійного стороннього догляду відповідно до довідки ЛКК № 80/378 від 05.06.2023, доводи потерпілої ОСОБА_9 про відсутність претензій з її боку та призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Відповідно п. 4 ч. 1 і ч. 2 ст. 409 КПК, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; підставою для зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню (ст. 75 КК). При цьому суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого (п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК), а невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду, застосувати до ОСОБА_10 положення ст. 75 КК та звільнити його від відбування призначеного судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк два роки та поклавши на нього передбачені ст. 76 КК обов`язки, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін, задовольнивши таким чином повністю апеляційну скаргу обвинуваченого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 31.08.2022 відносно ОСОБА_14 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк на два роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 31.08.2022 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4