ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1000/24 Справа № 225/1008/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконферпенції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 28 грудня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0001859 від 06.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 28 грудня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Донецьку Донецької області, громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована в АДРЕСА_1 ,

визнано винною за ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, пов`язаних із наданням публічних послуг, виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських функцій строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Вироком суду встановлено, що 07.04.2014 у м. Донецьку Донецької області видано «Акт о провозглашении государственной самостоятельности Донецкой народной республики», яким публічно закликано місцеве населення до проведення 11.05.2014 так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «ДНР» та чинення збройного опору державній владі України, військовим підрозділам Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України. При цьому протягом квітня травня 2014 року в окремих містах Донецької області організовано та проведено низку мітингів з метою привернення уваги та схилення громадян України з числа місцевих мешканців до визнання державної самостійності «ДНР».

За таких обставин 11.05.2014 в окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України проведено так названий «загальний обласний референдум», за результатами якого 12.05.2014 проголошено про суверенітет «ДНР» на території Донецької області.

Надалі представниками самопроголошеної «ДНР», які контролюються окупаційною адміністрацією Російської Федерації, з числа своїх громадян та місцевого населення області сформовано політично-управлінські (т. зв. «органи державної влади ДНР») та силові органи.

При цьому, кожний учасник органів політичного та силового блоків «ДНР» (у т. ч. які долучалися в подальшому до їх складу) усвідомлював, що головним їх завданням є підтримка збройної агресії Російської Федерації та зміна меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області протягом квітня вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій Російської Федерації на території Донецької області, які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями.

Одночасно, з метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, на тимчасово окупованій частині Донецької області з числа представників політичного блоку «ДНР» створено органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, які узурпували виконання владних функцій, та, згідно з Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, є органами окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Так, 15.12.2015 на тимчасово окупованій території Донецької області представниками так званої «ДНР» прийнято документ з ознаками нормативності «конституцію Донецької народної республіки». Відповідно до вказаного документу, одним із так званих «органів влади ДНР» є «народна рада Донецької народної республіки парламент Донецької народної республіки», котрий є постійно діючим вищим та єдиним законодавчим (представницьким) органом державної влади «Донецької Народної Республіки», обирається на чотири роки та складається із 100 депутатів.

21 лютого 2022 року керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до Президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік.

В цей же день, Президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення Державної думи РФ та заявили про необхідність визнання Президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки», а одним із основних аргументів для прийняття такого рішення членами Ради безпеки РФ було проживання на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей громадян Російської Федерації, у кількості понад 800 тисяч осіб, а також понад 1,2 мільйонів осіб, котрі подали документи на громадянство РФ.

Цього ж дня Президент Російської Федерації підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

У подальшому, президент Російської Федерації (далі РФ), а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації ОСОБА_9 від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974№ 3314 (ХХІХ), віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України«Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово був продовжений.

Як наслідок, агресія ЗС РФ та інших військових формувань, що діють на їх боці, призвела до тимчасової окупації частини території Донецької області.

Громадянка України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи вищенаведені обставини, діючи умисно, у невстановлений органом досудового розслідування час, але не пізніше 19.11.2018, була обрана на так званих «виборах до народної ради ДНР» так званим «депутатом народної ради ДНР».

19.09.2022, більш точний час не встановлено, до «голови ДНР» (стосовно якого досудове розслідування триває в рамках іншого кримінального провадження) головою так званої «громадської палати ДНР» (стосовно якого досудове розслідування триває в рамках іншого кримінального провадження) з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, направлено звернення з ініціативою проведення на тимчасово окупованій території Донецької області так званого «референдуму» з питання приєднання до Російської Федерації на правах адміністративно-територіальної одиниці РФ (далі за текстом референдум).

На підставі вказаного звернення, 20.09.2022, більш точний час не встановлений, у будівлі так званої «адміністрації Пролетарського району м. Донецька ДНР», за адресою: Донецька область, м. Донецьк, Пролетарський район, вул. Героїв Сталінграду, 1, головою «народної ради ДНР» (стосовно якого досудове розслідування триває в рамках іншого кримінального провадження) скликано та проведено позачергове засідання так званої «народної ради ДНР», у якому прийняла участь ОСОБА_8 , під час якого винесено на розгляд та одноголосно прийнято так званий «Закон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і постанову про призначення такого «референдуму», а «голова ДНР», підписав даний «закон», чим ввів його у дію. ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, як «депутат народної ради ДНР» особисто схвально проголосувала за його прийняття, шляхом підняття руки.

У подальшому, не пізніше 20.09.2022, на виконання вказаного документу так званою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (стосовно голови та членів якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні) організовано процес проведення зазначеного «референдуму», запланованого з 23.09.2022 по 27.09.2022 на усій тимчасово окупованій території Донецької області та на так званих «закордонних дільницях» та території РФ, який фактично розпочався о 08 год. 00 хв. 23.09.2022 та закінчився 27.09.2022 о 18 год. 00 хв. За результатами «референдуму» представники « ІНФОРМАЦІЯ_4 » оголосили, що за приєднання тимчасово окупованої території Донецької області до РФ проголосувало 99,23 %.

Як наслідок, 30.09.2022 президент РФ ініціював зустріч із так званими «головами республік», а фактично тимчасово окупованих території Донецької, Луганської, Запорізької та Херсонської областей, у тому числі із так званим «головою ДНР», у м. Москва РФ (більш точні місце та час органом досудового розслідування не встановлені), в ході якої публічно визнав результати так званих «референдумів», у тому числі на тимчасово окупованій території Донецької області.

Під час вказаної зустрічі 30.09.2022, перебуваючи у м. Москва РФ, більш точні час та місце не встановлено, так званий «голова ДНР» та президент РФ підписали так званий «договор между Российской Федерацией и Донецкой народной республикой о принятии в Российскую Федерацию Донецкой народной республики и образовании в составе Российской Федерации нових субъектов», чим порушили територіальну цілісність України, у кордонах, визначених Конституцією України.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати та направити на новий судовий розгляд. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження у порядку спеціального судового провадження порушив право на захист обвинуваченої ОСОБА_8 , яке без скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд, буде непоправно втрачене.

Наголошує, що участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Зазначає, що в даному кримінальному провадженні прокурором не надано беззаперечних доказів, що підтверджують факт інформування ОСОБА_8 про притягнення її до кримінальної відповідальності, зокрема, що її повідомлено про підозру, а також доказів, з яких можна зробити висновок, що обвинувачена намагалась ухилитися від суду чи недвозначно відмовилася від свого права прибути в судове засідання.

Звертає увагу, що захисник не бачила ОСОБА_8 жодного разу, провести конфіденційне спілкування можливості не було, засобів зв`язку із обвинуваченою не має, узгодити процесуальну позицію можливості не було.

Наголошує, що суд першої інстанції повинен був за власною ініціативою зупинити розгляд кримінального провадження через необхідність з`ясування причин неявки обвинуваченої.

Вказує, що здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не свідчить, що суд зобов`язаний був призначити спеціальне судове провадження, оскільки прокурор повинен був довести наявність таких обставин, які б дозволили призначити спеціальне судове провадження саме на час розгляду справи.

Звертає увагу, що стосовно ОСОБА_8 та інших осіб матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження 07.11.2022 року, при цьому провадження неодноразово зупинялось та відновлювалось, останній раз відновлене 05.05.2023 року. Постановою прокурора строк досудового розслідування продовжений до 05.05.2023 року, даних про подальше продовження строків досудового розслідування матеріали справи не містять, що вказує на те, що обвинувальний акт направлений до суду поза межами строку досудового розслідування.

Вказує, що 02.01.2023 року слідчий звернувся із клопотанням про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що надано оголошення в газеті Урядовий кур`єр, крім того розміщена інформація про складання підозри та про ухвалення проведення спеціального досудового розслідування, однак інформацію про вручення підозри, закінчення досудового розслідування, відкриття матеріалів кримінального провадження, право на ознайомлення з матеріалами, про виклик для вручення обвинувального акту не розміщено.

Звертає увагу, що усі процесуальні документи та оголошення складались українською мовою, однак територія м. Донецьк знаходиться під окупацією з 2014 року і з цього часу ОСОБА_8 напевно користується лише російською мовою, однак остання не забезпечена правом на перекладача.

Також зазначає, що в обвинувальному акті зазначені адреса мешкання ОСОБА_8 , однак на момент розгляду кримінального провадження підтвердження адреси мешкання не надано.

Наголошує, що ухвалою слідчого судді ухвалено про здійснення спеціального досудового провадження, на підставі показань свідків про перебування ОСОБА_8 у м. Донецьк, однак свідків допитано не було, а інформація про перебування останньої на тимчасово окупованої території застаріла та була актуальна на 03.01.2023 року.

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні беззаперечні відомості про те, що ОСОБА_8 в достатній мірі проінформована про те, що відбудеться судовий розгляд даного кримінального провадження та на підставі чого можна зробити висновок, що обвинувачена недвозначно відмовилася від свого права приймати участь у розгляді справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу, прокурор зазначає, що доводи захисника є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним та відповідає вимогам КПК України та КК України в частині призначеного покарання.

Вказує, що під час досудового розслідування та судового розгляду щодо ОСОБА_8 вжито всіх заходів для повідомлення та виклику останньої для забезпечення права доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, остання викликалась у судове засідання в порядку ст. 323 КПК України, при цьому переховувалась від суду, 07.11.2022 року її оголошено у розшук.

Зазначає, що процесуальні дії у кримінальному провадженні розміщувались у засобах масової інформації, відповідно до вимог ст. 135 КПК України.

Звертає увагу, що строк досудового розслідування продовжений до 05.05.2023 року та неодноразово зупинявся та відновлювався, що не входить в строки досудового розслідування, а тому обвинувальний акт подано в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Захисник в апеляційний скарзі не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, належність та допустимість доказів, наданих стороною обвинувачення і покладених судом у вирок та причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих дій, однак вказує, щодо незаконного та необґрунтованого проведення спеціального судового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 374 КПК України, у судовому рішенні суд обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні стороною обвинувачення були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia).

Відтак, судом дотримано права на захист та доступ до правосуддя обвинуваченої ОСОБА_8 , з урахуванням проведення щодо останнього спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження (in absentia).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 05 жовтня 2023 року ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні ЄРДР №0001859 від 06.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст.111-1 КК України.

Таке рішення суд мотивував тим, що згідно із постановою слідчого від 07.11.2022 року підозрювана ОСОБА_8 оголошена у розшук, а спеціальне досудове розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_8 проведено на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09.05.2023 року.

Під час досудового розслідування доведено, що обвинувачена перебуває на тимчасово окупованій території та ухиляється від органів досудового розслідування.

Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами (п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК).

28 грудня 2023 року ухвалено обвинувальний вирок Дзержинським міським судом Донецької області стосовно ОСОБА_8 , яку визнано винуватоб у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 1111 КК.

Ухвалами апеляційного суду від 05 та 14 лютого 2024 року, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційний розгляд.

Повістка про виклик обвинуваченого у судове засідання, призначене на 28 березня 2024 року та 16 травня 2024 року, відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК опублікована на офіційному сайті Дніпровського апеляційного суду на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Урядовий кур`єр.

Зазначений спосіб повідомлення обвинуваченого відповідно до положень кримінального процесуального законодавства є належним ознайомленням його зі змістом виклику.

ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленою про зміст судових повісток, дату та час судових засідань, як в суді першої, так і апеляційної інстанції, знала про розгляд судом апеляційної інстанції кримінального провадження стосовно неї, однак не прибула на судові виклики, перебуває на тимчасово окупованій території, що свідчить про ухилення від явки на судові виклики.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 323 КПК судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У зв`язку з тим, що відоме місце проживання обвинуваченої та місце вчинення злочинів, є на тимчасово окупованою територією з якою відсутній поштовий зв`язок, повістки та процесуальні документи поштою не надсилались.

Ефективний захист ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду забезпечив захисник ОСОБА_7 , яка в повному обсязі ознайомлена з матеріалами кримінального провадження, подала апеляційну скаргу і здійснювала захист в суді першої та апеляційної інстанціях.

Отже, судове провадження в суді першої інстанції проведений в порядку in absentia відповідно до вимог КПК, з дотриманням прав обвинуваченої на доступ до правосуддя та на захист.

Також колегія суддів зазначає, що положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

В даному випадку вказані вимоги дотримано, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що на час здійснення судового провадження не зникли підстави вважати, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території, розшукову справу щодо неї не припинено.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження щодо неї, відповідно до вимог ст. ст. 135, 323 КПК України, до судового засідання не з`явилась, будь-яких клопотань від сторони захисту щодо неможливості участі, не надходило, як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження. Зазначене вказує, що обвинувачена ОСОБА_8 переховується від суду та у зв`язку із обставинами інкримінованого їй кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що остання перебуває на тимчасово окупованій території України.

Наведене, поза розумним сумнівом вказує на наявність підстав у суду першої інстанції проводити судовий розгляд в порядку спеціального судового провадження.

Доводи захисника про відсутність доказів інформування ОСОБА_8 про притягнення її до кримінальної відповідальності, зокрема повідомлення про підозру та повідомлення про виклики до органу досудового розслідування не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді, оскільки органом досудового розслідування дотримано вимоги ст. ст. 135, 297-5, 323 КПК України, а тому ОСОБА_8 вважається такою що повідомлена про підозру у передбачений законом порядок та відповідно виклики до органу досудового розслідування є законними.

Щодо ненадання можливості індивідуальних побачень із захисником, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 умисно ухиляється від органів досудового розслідування та суду, якими здійснено усі необхідні та можливі дії для її розшуку та повідомлення, у зв`язку із чим проводилось спеціальне досудове розслідування, а тому вичерпано усі можливості для надання можливості індивідуального побачення із захисником, що в даному випадку, під час спеціального досудового розслідування та судового провадження не є порушенням права на захист.

Твердження захисника про звернення прокурора з обвинувальним актом до суду поза межами строку досудового розслідування є хибними, оскільки строк досудового розслідування по даному кримінальному провадження продовжений заступником керівника Донецької обласної прокуратури до 05.05.2023 року. При цьому, як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, 07.11.2022 року кримінальне провадження зупинене та 08.02.2023 року відновлене, 08.02.2023 року кримінальне провадження зупинене та 13.02.2023 року відновлене, 23.02.2023 року кримінальне провадження зупинене та 28.03.2023 року відновлене, 28.03.2023 року кримінальне провадження зупинене та 06.04.2023 року відновлене, 06.04.2023 року кримінальне провадження зупинене та 05.05.2023 року відновлене, 29.05.2023 року прокурор звернувся з обвинувальним актом до суду.

Отже, враховуючи вимоги ст. 219 КПК України та періоди неодноразового зупинення строків досудового розслідування, на час звернення з обвинувальним актом до суду, строк кримінального провадження, який продовжений до 3 місяців не закінчився.

Доводи про ненадання ОСОБА_8 перекладача є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки досудове розслідування та судовий розгляд проведені в рамках спеціального провадження, без участі обвинуваченої, у зв`язку з її переховуванням, а тому забезпечення перекладача для особи, яка відсутня під час проведення слідчих дій або в судові засідання є необґрунтованим. Крім того, ОСОБА_8 є уродженкою та громадянкою України, а отже, без її обґрунтованого клопотання, відсутні підстави для залучення перекладача.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу необґрунтованою й доходить висновку, що судом правильно кваліфіковано дії обвинуваченої ОСОБА_8 , а призначене їй покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного перегляду, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 28 грудня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0001859 від 06.05.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді