Справа № 126/1476/22
Провадження №11-кп/801/568/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.02.2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в ЄРДР № 00000206 від 11.07.2022 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Білий Камінь, Чечельницького району Вінницької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу,просив змінити вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.02.2024 року зменшити суму основного покарання та звільнити від додаткового покарання.

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 26.02.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3398 грн. 04 коп.(три тисячі триста дев`яносто вісім грн. чотири коп.) витрат на залучення експертів.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_9 право на звернення до суду в порядку ЦПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду від 14.07.2022 на автомобіль ВАЗ 21013 д. н. з. НОМЕР_1 , білого кольору, який відповідно технічного паспорту належить ОСОБА_10 , законним володільцем, якого є ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та велосипед чорно-синього кольору марки FORWARD DISCOVERY FX HI TEN TUBING, який належить ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що 11.07.2022 о 11 годині 50 хвилин, в світлу пору доби, на автодорозі, розташованій в смт. Чечельник Гайсинського району Вінницької області, по вулиці Жовтневій, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом ВАЗ 21013 державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, який відповідно технічного паспорту належить ОСОБА_10 , законним володільцем якого є ОСОБА_6 , рухаючись по вулиці Жовтневій смт. Чечельник Гайсинського району Вінницької області, в напрямку перехрестя, яке сполучає вищезазначену вулицю з вулицею Героїв Майдану, здійснивши маневр обгону попутного автомобіля ВАЗ 1206 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , після чого виїхав на прилеглу до магазину «Мото-Вело» територію, порушивши згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/102- 22 11046-ІТ від 28.07.2022 п.12.3 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР У країни), згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та п. 13.1 ПДР України, згідно якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу, здійснив наїзд на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який, керуючи велосипедом, рухався з вулиці Героїв Майдану в напрямку магазину «Мото-Вело».

В результаті наїзду ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки голови зліва, які згідно висновку експерта № 64 від 28.07.2022 могли виникнути внаслідок дії тупого (тупих), твердого (твердих) предмета (предметів) або співудару об нього-них і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також ушкодження у вигляді перелому правої променевої кістки у верхній третині зі зміщенням, перелому 7-8 ребер зліва, які згідно висновку експерта № 64 від 28.07.2022 відносяться до середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, які не несуть небезпеки для життя у момент їх виникнення, але призвели до тривалого розладу здоров`я більш як 21 день.

Відповідно до висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/102-22/10045-ІТ від 28.07.2022, на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ-21013 державний номерний знак НОМЕР_1 виконують свої конструктивні функції та невідповідностей вимогам п. 31.4 ГТДР України не виявлено. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля ВАЗ-21013 державний номерний знак НОМЕР_1 на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Крім того, згідно висновку експерта №СЕ-19/102-22/11046-ІТ від 28.07.2022 в ситуації, яка склалася, можливість попередити контактування з автомобілем ВАЗ-21013 від дій велосипедиста ОСОБА_9 з технічної точки зору не залежала.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля ВАЗ-21013 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п.п.12.3, 13.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що при призначенні покарання суд не в повній мірі дав оцінку особі обвинуваченого, який є особою похилого віку, хворіє на цукровий діабет та супутні хвороби через які обмежене його пересування. Сума штрафу є занадто обтяжлива для обвинуваченого, оскільки він є самотня хвора людина та не має ніякого доходу крім пенсії. Призначаючи додаткове покарання три роки

позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не врахував те, що обвинувачений більше 40 років керував транспортом без єдиного порушення, тому призначення додаткового покарання є надмірним.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив відмовити, захисника ОСОБА_8 , яка просила задоволити апеляційну скаргу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті)закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідност.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, думку органу пробації, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що будуть спрямовані на виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, раніше не судимий, пенсіонер, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив мінімальне покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст. 50, ст. 65 КК України визначив покарання ОСОБА_6 , в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.

На підтвердження доводів щодо неспроможності сплатити визначений штраф обвинуваченим будь-яких доказів не надано.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , порушив п. 12.3,13.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

З урахуванням порушень правил безпеки дорожнього руху, які стали причиною ДТП, ставлення до цих порушень обвинуваченого ОСОБА_6 ,який вину не визнав, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наслідки кримінального правопорушення, а саме тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на три роки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції, що додаткове покарання сприятиме виправленню обвинуваченого в частині суворого дотримання в подальшому Правил дорожнього руху України.

Керуючись роз`ясненнями, викладеними у п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», обставин вчинення злочину обвинуваченим, ставлення винного до наслідків, фактично відсутність жалю з приводу вчиненого, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що це додаткове покарання хоча і обмежує особу в реалізації права керувати транспортним засобом, проте воно сприятиме не лише запобіганню вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень самим обвинуваченим, а й підвищенню безпеки дорожнього руху та зменшенню дорожньо-транспортних пригод, пов`язаних з травмуванням та загибеллю учасників дорожнього руху в цілому.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог обвинуваченого.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги того, що ОСОБА_6 раніше до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався, має стаж більше 40 років керування транспортним засобом суд апеляційної інстанції не приймає.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Рішення суду першої інстанції щодо призначення покарання ОСОБА_6 в дотримання вимог ст. 370 КПК України є законним, належним чином вмотивованим та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Підстави для зміни вироку суду, передбачені ст. 409 КПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

постановив:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.02.2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції, набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4