ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/509/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/152/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника АТ СГ ТАС (приватне) ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п.1, 2 ч. 1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_10 та стягнуто з АТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 130 000 грн. 00 коп.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 127 078 грн. 25 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн. 00 коп.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, 25 серпня 2021 року приблизно о 14 год. 30 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем DAEWOO SENS д/н НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Борщів-Заліщики», в напрямку с. Бедриківці, Чортківського району Тернопільської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, на перехресті с. Бедриківці, водій ОСОБА_7 заїхав на територію автозаправки. Здійснивши заправку свого автомобіля, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п.10.1 ПДР України, згідно якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та вимоги п.10.2. ПДР України, згідно якого «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає», здійснив виїзд з території автозаправки на дорогу, не надавши перевагу в русі автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався на своїй смузі руху автодорогою Борщів-Заліщики та допустив зіткнення.

Внаслідок зіткнення, пасажири автомобіля DAEWOO SENS, отримали наступні тілесні ушкодження:

- ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забиттям головного мозку, стисненням та зміщенням його серединних структур, церебральною комою, тетраплегією (відсутність довільних рухів в усьому тілі) та двобічною парадною недостатністю; закритої травми живота у вигляді розриву печінки, за очеревинних крововиливів, численних переломів тазу. Дані тілесні ушкодження були небезпечні для життя і за цією ознакою кваліфікуються, як тяжкі. Травми отримані під час дорожньо-транспортної пригоди перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої.

- ОСОБА_12 , отримала тілесні ушкодження у виді закритої травми живота з розривами печінки, селезінки, брижі тонкого кишківника, закутого перелому кісток тазу та закритого перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині. Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до тяжких, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

- ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому обох кісток правої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків. За ступенем тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії середнього ступеня як таке, що супроводжується довготривалим розладом здоров`я більше 21 дня.

В апеляційній скарзі представник АТ СГ ТАС (приватне) ОСОБА_13 просить скасувати вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року в частині стягнення з АТ СГ ТАС (приватне) на користь ОСОБА_10 130000,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити новий, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_10 до АТ СГ ТАС (приватне) відмовити у повному обсязі.

Вважає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, який порушує норми матеріального та процесуального права, а також судом було неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норму закону при вирішенні питання стягнення матеріальної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що станом на момент звернення позивача до суду останній не звертався до АТ «СГ «ТАС» (приватне) та не надав для огляду автомобіль «Фольцваген» н.з. НОМЕР_2 , в пошкодженому стані, що призвело до неможливості АТ «СГ (приватне) встановити розмір заподіяної шкоди в результаті ДТП, чим порушив порядок отримання страхового відшкодування, що призвело до неможливості АТ СГ ТАС (приватне) визначити розмір заподіяної шкоди, тому вважать, що позивач втратив право на отримання страхового відшкодування відповідно до чинного законодавства України.

Зазначає, що суд безпідставно та необґрунтовано не взяв до уваги твердження AT «СГ «ТАС» (приватне) про те, що ОСОБА_10 пропустив термін подачі заяви про страхове відшкодування, встановлений ст. 37, п. 1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також апелянт просить врахувати, що суд приймаючи рішення про стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 130 000, 00 грн. не взяв до уваги, що транспортний засіб «Фольнваген» н.з. НОМЕР_2 є фізично знищеним, не визначив вартість залишків автомобіля «Фольнваген» н.з. НОМЕР_2 , не вирахував ПДВ та франшизу у розмірі 2500,00 грн., як наслідок порушив норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі і звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України терміном на 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами, у задоволені цивільного позову відмовити повністю.

Вважає, що вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року, є занадто суровим та необґрунтованим.

Вказує, що у судовому засіданні ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, потерпілому відшкодував завдані збитки повністю.

Стверджує, що даний факт також підтвердив і потерпілий, який просив свій цивільний позов залишити без задоволення та обрати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги, що згідно ч.2,3 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: визнання вини, добровільне відшкодування шкоди потерпілим, що він є інвалідом 3 групи і з ним проживає дружина, яка потребує догляду та син інвалід 2 групи.

Звертає увагу на те, що суд не врахував характер вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, його ставлення до вчиненого правопорушення, зокрема усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє про те, що сталося, добровільно відшкодував шкоду.

Вважає, що у цивільному позові суд повинен відмовити, оскільки він був поданий без залучення страхової компанії, а суд сам, всупереч ст. 51 ЦПК, залучив страхову компанію.

Зазначає, що суд не зазначив, в чому полягала моральна шкода цивільного позивача, а вказав, що шкоду має відшкодовувати страхова компанія.

Стосовно витрат на правову допомогу, то не зазначено, яку роботу виконав представник, немає договору, акту виконання робіт, акту прийому передач робіт.

Наголошує на тому, що згідно з постановою про призначення групи прокурорів від 25 серпня 2021 року, процесуальним прокурором у кримінальному провадженні № 0000332 призначено ОСОБА_14 , яка є членом сім`ї представника цивільного позивача Голодена ОМ., що порушує положення п.1 ч.3 ст. 78 КПК України.

Представник АТ СГ ТАС (приватне) ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, відповідно до поданої ним заяви, просить апеляційний розгляд проводити у відсутності представника, свою апеляційну скаргу підтримують, просять її задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , цивільний позивач ОСОБА_10 , його представник ОСОБА_16 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час розгляду справи, що відповідно до ст. 405 КПК не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, просять її задовольнити, щодо вирішення апеляційної скарги страхової компанії поклалися на думку суду, в судових дебатах прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та страхової компанії слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляціях не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Вирішуючи питання цивільного позову, суд першої інстанції діяв згідно з вимогами ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому, судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_10 , отримав механічні пошкодження та згідно з висновком експерта № СЕ-19/120-21/9473-АВ від 18.10.2021 року, сума матеріального збитку заподіяна власнику автомобіля, складає 257078,25 гривень.

Позивач ОСОБА_10 , в порядку ст.ст. 61, 128 КПК України, подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 та АТ СГ ТАС (приватне) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди і просив стягнути матеріальну шкоду - 257078 грн., моральну шкоду - 70000 грн. та витрати на правову допомогу - 24000 грн..

Як встановив суд, відповідно до Поліса №АТ/0583640 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2021 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована в АТ СГ ТАС (приватне): за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 260000 грн., заподіяну майну 130000 грн., розмір франшизи 2500 грн..

При цьому, вирішуючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди, суд підставно врахував положення ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин, суд правомірно стягнув в користь ОСОБА_10 з АТ СГ ТАС (приватне) 130000 гривень страхового відшкодування та з ОСОБА_7 - 127078,25 гривень (257078,25 грн.- 130000,0 грн.).

Посилання представника АТ СГ ТАС (приватне) на те, що суд неправильно застосував норму закону при вирішенні питання відшкодування матеріальної шкоди, є необґрунтованим.

Так, ОСОБА_10 , 25.08.2021 року став учасником ДТП на автодорозі Борщів-Заліщики з вини водія ОСОБА_7 , винуватість якого встановлена судом і, відповідно до Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачі мають право на відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю, та життю людини (постанова ВП ВС у справі №465/4621/16-к від 19.06.2019 року).

При цьому, відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/426/17 від 26.03.2018 року, потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, оскільки згідно з висновками рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 року, таке право може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду.

За таких обставин, AT «СГ «TAC» (приватне) є належним цивільним відповідачем у справі і відсутність звернення позивача ОСОБА_10 до страховика не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, так як не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що в цивільному позові суд повинен відмовити, оскільки такий поданий без залучення страхової компанії, а суд сам, всупереч ст. 51 ЦПК залучив страхову компанію є необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 62 КПК України права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Приймаючи цивільний позов в кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля DAEWOO SENS д/н НОМЕР_1 , цивільна відповідальність власника якого була забезпечена Полісом №АТ/0583640 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.05.2021 року у AT «СГ «TAC» (приватне), суд правомірно залучив до участі у справі в якості цивільного відповідача страхову компанію, про що 28.12.2022 року постановив вмотивовану ухвалу.

Також, ОСОБА_10 , внаслідок неправомірних дій ОСОБА_7 , завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд першої інстанції, роблячи висновок про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_10 врахував, що останній зазнав моральних переживань, які були викликані фактом потрапляння у ДТП, що спричинило йому фізичний і психологічний дискомфорт, взяв до уваги втрату позивачем транспортного засобу, перебування позивача у тривалому пригніченому стані, порушення звичайного ритму його життя та за відсутності підтверджень за медичною допомогою правомірно задовольнив цивільний позов в цій частині частково в розмірі 10000 грн. За таких обставин, посилання захисника на те, що суд не зазначив, в чому полягала моральна шкода цивільного позивача, є необґрунтованими.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу, яку поніс ОСОБА_10 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат, покладаються на сторону, що їх подає.

Суд встановив, що 29.06.2022 року між ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_16 укладено договір № 29/01-01 про надання правової допомоги та підтверджено адвокатом, що отримав від ОСОБА_10 24000 грн..

При цьому суд встановив відсутність детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі послуг виконаних робіт, тому прийшов правильного висновку, задовольнивши цивільний позов в цій частині частково в сумі 12000 грн.

Щодо посилання захисника на призначення процесуальним прокурором у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_14 , вказуючи, що вона є членом сім`ї представника цивільного позивача Голодена ОМ., що порушує положення п.1 ч.3 ст. 78 КПК України, то такі доводи є необґрунтованими.

Вказані обставини були предметом розгляду суду першої інстанції та суд з`ясував, що адвокат ОСОБА_16 в квітні 2018 року припинив шлюбні та сімейні відносини з прокурором ОСОБА_14 , тобто до вчинення 25.08.2021 року ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Окрім того, прокурор ОСОБА_17 пояснив, що на стадії досудового слідства і судового розгляду справи, прокурор ОСОБА_14 жодних процесуальних дій, пов`язаних з цим кримінальним провадженням, не вчиняла, тому суд правомірно відмовив у клопотанні захисника ОСОБА_8 про відвід представника цивільного позивача ОСОБА_16 , про що постановив вмотивовану ухвалу.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, форму вини у виді необережності, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується по місцю проживання, відшкодував потерпілому ОСОБА_15 заподіяну шкоду, наслідки цього діяння смерть одного потерпілого, спричинення іншому потерпілому- тяжких тілесних ушкоджень та спричинення неповнолітньому потерпілому середньої тяжкості ушкоджень.

Також суд взяв до уваги, що обвинувачений є пенсіонером, особою похилого віку, має третю групу інвалідності, його хворобливий стан здоров`я, доглядає за сином інвалідом, виховує неповнолітнього онука, думку потерпілих, які просили не позбавляти його волі та за відсутності обтяжуючих покарання обставини, беручи до уваги висновок Чортківського районного сектору філії ДУ Центр пробації в Тернопільській області про те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, суд прийшов до правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, підставно застосував ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Окрім того, судом враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що становить підвищену суспільну небезпеку у зв`язку з порушенням вимог п.п. 10.1, 10.2 ПДР України, здійснив виїзд з території автозаправки на дорогу, не надавши перевагу в русі автомобілю VOLKSWAGEN PASSAT д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по своїй смузі руху та допустив зіткнення з ним і спричинив смерть одного потерпілого, тяжкі тілесні ушкодження другому потерпілому та середньої тяжкості неповнолітньому потерпілому.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали та інших обставин, які впливають на ступінь відповідальності особи, яка керує транспортними засобами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

За таких обставин, вирок суду є обґрунтованим і законним, підстав для задоволення апеляційних скарг апелянтів, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційні скарги представника АТ СГ ТАС (приватне) ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді