У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 Справа №607/8656/24 Провадження №1-кс/607/2430/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Сторона обвинувачення у межах кримінального провадження №0000120 від 30.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, звернулась до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, у якому просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66, 2 кв.м., житловою площею 39.4 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Як вбачається із клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що з липня 2022 року в громадянина України ОСОБА_5 , як радикально налаштованої проти дій органів державної влади України особи, виник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області.

При цьому ОСОБА_6 був обізнаний, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об?єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об?єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об?єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов?язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 07 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов?язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов?язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов?язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов?язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв?язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов?язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02 березня 1999 року № 42-Ф3). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов?язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов?язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України грунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід?ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

24 лютого 2022 року, у порушення вищевказаних умов міжнародних договорів, російською федерацією (далі - рф) здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України та розпочато ведення агресивної війни і захоплення її територій.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено.

Крім того, ОСОБА_5 було відомо, що після незаконного вторгнення російської федерації на територію України та окупації частини її території, зокрема м. Каховка Каховського району Херсонської області, представниками збройних сил та інших державних органів російської федерації взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі, а також створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України № 1207-VII «Про забезпечення прав i свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб?єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія це частина території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених ч. 1 ст. 3 Закону № 1207-VII, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1207-VII, визначено поняття «тимчасово окупована російською федерацією територія України» та встановлено, що це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

При цьому, ОСОБА_5 знав, що в квітні 2022 року, представниками окупаційних органів влади російської федерації в м. Каховка Каховського району Херсонської області, було створено т.зв. «народну міліцію», з метою незаконного виконання вказаним органом від імені країни - агресора правоохоронних функцій на території вказаного населеного пункту.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

В подальшому, не пізніше липня 2022 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, умисно, добровільно приєднався до складу незаконного правоохоронного органу т.зв. «народної міліції», створеного на тимчасово окупованій території м. Каховка Каховського району Херсонської області, та обійняв у ньому посаду «следователя». При цьому окупаційними органами російської федерації ОСОБА_8 , видано формений одяг та т.зв. «службове посвідчення» працівника правоохоронного органу.

Після зайняття вказаної посади ОСОБА_5 з липня 2022 року відповідно до своїх функціональних обов?язків, спільно з представниками окупаційної влади російської федерації, виконував злочинні завдання незаконного правоохоронного органу.

Так, 20 липня 2022 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді т.зв. «следователя» у незаконному правоохоронному органі «народній міліції», будучи одягненим у форменний одяг, прибув у приміщення міської ради м. Каховки Херсонської області, з метою допиту представника вказаного органу місцевого самоврядування, для подальшого використання отриманої інформації окупаційною адміністрацією та незаконним правоохоронним органом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 неодноразово в 2022 році, з метою отримання даних про осіб, які проходять медичний огляд та лікування, як представник незаконного правоохоронного органу «народної міліції» АДРЕСА_2 звертався із відповідними вимогами в КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), м. Каховка, вул. Першотравнева, буд. 34.

При цьому, ОСОБА_5 , втілюючи наративи країни-агресора із використанням наданих йому повноважень, примушував керівників

КНП «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих Каховської міської ради» (Каховська центральна районна лікарня) співпрацювати з окупаційною адміністрацією, та перейти на офіційне листування із вказаними органами з використанням російської мови.

Також, ОСОБА_5 в 2022 році, для досягнення злочинної мети країни-агресора та недопущення здійснення опору окупаційній адміністрації російської федерації, здійснював пошук та збір інформації щодо проукраїнське налаштованих мешканців м. Каховка Херсонської області.

Надалі, у вересні 2022 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , виконуючи функції «следователя» у незаконному правоохоронному органі «народній міліції» м. Каховка Херсонської області, перебуваючи на центральному ринку м. Каховки, втілюючи на окупованій території російське законодавство, вимагав у продавців ринку дозвільні документи на торгівлю зразка російської федерації та примушував підприємців здійснити перереєстрацію їх діяльності, відповідно до законодавства країни-агресора, для подальшого поповнення бюджету окупаційної адміністрації і тим самим забезпечення її функціонування.

В подальшому, не пізніше 11 січня 2023 року представниками окупаційних органів влади російської федерації на тимчасово окупованій території Херсонської області, було створено так зване « ІНФОРМАЦІЯ_4 », до складу якого також увійшли «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Каховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», розташованого в АДРЕСА_3 та «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Новокаховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», розташованого в АДРЕСА_4 .

При цьому, вказані незаконні правоохоронні органи були створені представниками російської федерації для виконання від імені країни - агресора на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронних функцій, замість органів Національної поліції України.

У свою чергу, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу не пізніше січня 2023, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, умисно, добровільно зайняв посаду «старшего следователя» в новоствореному незаконному правоохоронному органі - «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Каховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», а у подальшому не пізніше 21 лютого 2023 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, добровільно перевівся до складу т.зв. «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Новокаховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», зайнявши посаду «старшего следователя».

При цьому, ОСОБА_5 було забезпечено форменим одягом і табельною вогнепальною зброєю та т.зв. «службовим посвідченням» працівника правоохоронного органу.

Після зайняття вказаних посад ОСОБА_5 з січня 2023 року відповідно до своїх функціональних обов?язків, спільно з представниками окупаційної влади російської федерації, виконував злочинні завдання незаконного правоохоронного органу.

Так, ОСОБА_5 перебуваючи на посаді т.зв. «старшего следователя» незаконного правоохоронного органу «ОМВД РФ «Новокаховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», для досягнення злочинної мети окупаційної адміністрації держави-агресора з 21 лютого 2023 року, розслідував «уголовное дело» за №7000004-01 від 21.02.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 160 кримінального кодексу російської федерації, щодо привласнення грошових коштів службовими особами ДЮСШ «ТАВРІЯ».

Також, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді т.зв. «старшего следователя» «ОМВД РФ «Новокаховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», виконуючи правоохоронні функції окупаційної адміністрації держави-агресора з 30 березня 2023 року розслідував «уголовное дело» за №7000008-01 від 30.03.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого п. а ч. 3 ст. 158 кримінального кодексу російської федерації, щодо вчинення крадіжки майна у громадянина ОСОБА_9 , скоєного з незаконним проникненням в житло.

Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність на посаді т.зв. «старшего следователя» «ОМВД РФ «Новокаховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», з 31 березня 2023 року розслідував «уголовные дела» за ?№ 7000009-01 та № 7000010-01 від 31.03.2023, відповідно, за ознаками вчинення злочинів, передбачених п. а, в ч. 3 ст. 158 кримінального кодексу російської федерації, щодо крадіжки майна у громадянина ОСОБА_10 , скоєного у великих розмірах, з незаконним проникненням в житло та ч. 2 ст. 213 кримінального кодексу російської федерації, щодо хуліганських дій, скоєних із застосуванням зброї або предметів, які можуть використовуватись як зброя, або за попередньою змовою групою осіб.

Отже, громадянин України ОСОБА_6 умисно, з липня 2022 року добровільно зайняв посаду т.зв. «следователя» у незаконному правоохоронному органі - «народної міліції» в м. Каховка Херсонської області, не пізніше січня 2023 року добровільно зайняв посаду «старшего следователя» в незаконному правоохоронному органі «отдел министерства внутренних дел российской федерации «Каховский» ІНФОРМАЦІЯ_5 » та не пізніше 21 лютого 2023 року добровільно зайняв посаду «старшего следователя» в «ОМВД РФ «Новокаховский» ГУ МВД РФ по Херсонской области», створених на тимчасово окупованій території Херсонської області.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України.

22.03.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Нова Каховка Херсонської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, повідомлено в порядку ст. 135 КПК України, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 39.4 кв.м.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Санкцією ч. 7 ст. 111-1 Кримінального кодексу України передбачено покарання з можливою конфіскацією майна, у зв`язку з чим належить арештувати майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 .

З метою забезпечення арешту майна підозрюваного ОСОБА_5 , і не допущення його можливого відчуження, дане клопотання слід розглянути без повідомлення підозрюваного, його захисника, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, просить клопотання задовольнити.

Виклик осіб, у володінні якої знаходиться майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не здійснювався на підставі ч.2 ст.172 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання з доданими до нього копіями документів, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя доходить наступного висновку.

За приписами ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Як вбачається із ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2, абз. 1, 3 ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №374555331 від 16.04.2024 року, ОСОБА_5 , належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2 кв.м, житловою площею 39.4 кв.м.

На думку слідчого судді, дане клопотання підлягає задоволенню з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно роз`яснюю, що згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 173 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66, 2 кв.м., житловою площею 39.4 кв.м.

Ухвала про арешт майна виконується негайно старшим слідчим СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на старшого слідчого СВ УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1