Справа № 342/1122/20
Провадження № 1-кп/342/18/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка в режимі відеоконференції з Івано-Франківським апеляційним судом та Коломийським міськрайонним судом кримінальне провадження № 0000248 від 18.04.2018 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городенка, раніше зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2020 дане кримінальне провадження розподілене судді ОСОБА_1 . В період часу від 18.05.2021 по 26.05.2022 дана справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_6 на розгляді в котрої знаходилось клопотання про об`єднання в одне провадження цієї справи з іншою справою, яка перебувала в неї на розгляді. У задоволенні якого було відмовлено.

По справі неодноразово призначались судові засідання. Які відкладались із різноманітних підстав.

22.01.2024 адвокат обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до суду клопотання, в якому просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням - ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, справа №342/1122/20 на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження просить закрити.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник подане клопотання підтримали. Зазначили, що оскільки строки давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 минули то клопотання є таким, що підлягає до задоволення.

Обвинувачений ствердив, що не заперечує щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України а кримінальне провадження просить закрити. Правові наслідки закриття кримінального провадження з таких підстав йому зрозумілі. Повідомив, що у 2018 році йому не вручали підозри особисто, а вручили його тимчасовій співжительці ОСОБА_8 . Протягом 2018 2019 років він був зареєстрований в м.Маріуполь. Протягом цього часу в основному проживав в м.Одеса де працював у людей заробляючи на прожиття. Ніде не переховувався, ходив в магазини, відвідував медичні заклади, керував особисто автомобілем, яким їздив по Україні. Він особисто прибув до відділення поліції в м.Маріуполь, після того, як прибув додому і його син повідомив йому, що його шукали працівники поліції. Хотів з`ясувати в чому справа. Поліцейські після його прибуття до них вже його затримали та доставляли до м.Івано-Франківськ.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні ствердив, що подав письмове заперечення і підтримує його. Ствердив, що враховуючи те, що ОСОБА_7 ухилявся від прибуття до правохоронних органів на досудовому слідстві його оголошували в розшук. В розшуку він перебував 1 рік і 2 місяці. Підозру було вручено спів жительці обвинуваченого в 2018 році. Також в 2022 та 2023 році ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні тяжких злочинів. Чи є рішення по цій справі йому не відомо. Вважає, що на даний час відсутні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 по даній справі, оскільки строки звільнення ще не минули, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нових тяжких зочинів.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, які необхідні для вирішення поданого клопотання, приходить до наступного висновку.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Також частиною третьою статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Аналогічне передбачено й нормами ч. 3 ст. 288 КПК України, зокрема, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення процесуальним законом не передбачено.

З матеріалів кримінального провадження № 0000248, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2018 та надані суду прокурором вбачається, що ОСОБА_4 було вручено 06.01.2020 повідомлення про зміну раніше повідомленої 05.10.2018 підозри.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, тобто в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за попередньою змовою групою осіб.

З обвинувального акту, що був 10.03.2020 затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області, який надійшов до Городенківського районного суду Івано-Франківської області слідує, що інкриміноване ОСОБА_7 правопорушення вчинено ним саме 27.09.2018.

Санкція ч. 2 ст. 369-2 КК України (на час вчинення кримінального правопорушення) передбачала покарання у виді штрафу від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Частиною 1 ст.12 КК України (на час вчинення кримінального правопорушення) визначено, що залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно ч 3 ст.12 КК України (на час вчинення кримінального правопорушення) злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

На час розгляду клопотання положення ст. 12 КК України зазнали змін та діяли в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, положення ст. 49 КК України зазнали також змін та діяли в редакції Закону № 2812-ІХ від 01.12.2022.

Санкція ч. 2 ст. 369-2 КК України (на час розгляду клопотання) передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Згідно ч 3, 4 ст.12 КК України (на час розгляду клопотання) злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, судом встановлено, що кримінальне правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_7 відповідно до ч.3 ст. 12 КК України (на час вчинення кримінального правопорушення) є злочином середньої тяжкості, (на час розгляду клопотання) є нетяжким злочином.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 49 КК України (у редакції на час розгляду клопотання) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Суд звертає увагу, що після внесення змін до вказаних статей, в цілому не погіршується становище ОСОБА_7 під час вирішення питання можливого звільнення від кримінальної відповідальності.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ст. 49 КК, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Застосування вказаних положень кримінального закону для суду є обов`язковими і носять імперативний характер. В разі встановлення судом закінчення визначеного строку, безпідставної відмови у звільненні від відповідальності не допускається.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 вчинено ним 27.09.2018. На момент розгляду клопотання адвоката Репало про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , судом, минуло, станом на 27.09.2023, більше 5 років з часу вчинення.

Згідно вимоги прокурора про встановлення даних про судимість особи № 09/2-630-19 від 25.01.2024, яка надана прокурором під час розгляду клопотання, та отриманої ним відповіді від підрозділу ГУНП в Івано-Франківській області датованої 05.02.2024 встановлено, що ОСОБА_7 , після вчинення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України, кримінального правопорушення, а саме у період з 27.09.2018 по 27.09.2023 включно, обвинувачується у вчиненні нових кримінальних правопорушень. Інформації про притягнення його до відповідальності за цими правопорушеннями не зазначено. Як не надано такої інформації і в судовому засіданні прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Факт вчинення особою нового злочину має бути підтверджений вироком суду, що набрав законної сили. Про що зазначено зокрема в Постанові ВС від 17.11.2022 справа № 305/2064/19.

Тому покликання прокурора про вчинення обвинуваченим нового злочину в період часу із 27.09.2018 по 27.09.2023, що є перешкодою у задоволенні судом клопотання про звільнення від відповідальності, є безпідставним, оскільки вироку суду про визнання його винним у вчиненні нового злочину, в розумінні ч.3 ст.49 КК України, на даний час немає.

Також прокурором надано інформацію щодо винесення постанови про оголошення розшуку ОСОБА_4 від 09.10.2018 та про відновлення провадження 05.06.2019. Також в матеріалах справи є інформація про зупинення провадження 05.06.2019 і його подальше відновлення 07.11.2019. Ще обвинувачений перебував у розшуку з 06.12.2019 по 05.11.2020.

Прокурор ствердив, що підставою перебування у розшуку було ухилення від явки по справі та переховування ОСОБА_7 від правоохоронних органів.

Щодо перебування ОСОБА_7 у розшуку суд зазначає наступне.

Зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного, саме по собі ще не може свідчити про ухилення підозрюваного від слідства або суду в розумінні ч.2 ст.49 КК України. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України в такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення від слідства чи суду. Тобто мають бути наявні дві обставини, доведений факт ухилення від слідства чи суду, та наявність процесуального рішення (у якому цей факт зафіксовано) про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. Нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо.

Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певне правопорушення і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.

Зазначена правова позиція викладена в рішеннях Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2018 року, справа № 346/883/15-к та Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 травня 2019 року, справа № 639/793/17.

Суд зазначає, що сам по собі факт ухилення від розслідування та суду не є кримінально караним діянням.

Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні того, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від досудового розслідування або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед органами досудового розслідування або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме собою ще не може свідчити про ухилення останнього від досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту саме умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства чи суду, а зупинення судового розгляду не свідчить про умисне ухилення останнього від слідства чи суду.

У свою чергу, обвинуваченим стверджено, що у вказаний період він вів активний соціальний спосіб життя. Ним зазначено, що він протягом 2018 2019 років був зареєстрований в м.Мріуполь, однак проживав в основному в м.Одеса де заробляв собі на прожиття. В цей час він вільно їздив своїм автомобілем по території Україні, працював на роботах в людей, відвідував медичні заклади, магазини, вів актиний спосіб життя, тощо і ні від кого не перховувася. Тобто не знаючи того, що його розшукують і фактично перебував у межах досяжності правоохоронних органів. До правоохоронних органів він прибув самостійно в м.Маріуполь, після того, як прибувши додому від сина дізнався, що його розшукували поліцейські, для зясування прични його розшуку. Де вже і був затриманий та доставлений в м.Івано-Франківськ. Бо його ніхто не затримував, а він сам прибув до поліції.

Дані твердження обвинуваченого ніким не спростовано під час розгляду клопотання.

Тобто під час розгляду клопотання, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства чи суду, а застосування до нього розшуку в 2018 2019 роках, само по собі не свідчить про таке ухилення від слідства чи суду.

Суд звертає увагу, що в копії постанови про затримання ОСОБА_7 , наданої прокурором, у своїх поясненнях ОСОБА_7 зазначив, що прибув сам у відділення поліції і не згідний із протоколом. Дана інформація також не спростована ніким під час розгляду клопотання.

Слід зазначити, що процесуальні рішення про зупинення провадження та оголошення розшуку обвинуваченого у зв`язку із його ухиленням від суду, під час перебування даної справи на розгляді в Городенківському районному суді, у справі не приймалось.

За встановлених обставин суд констатує, що, враховуючи те, що ОСОБА_7 у вказаній справі на досудовому розслідуванні перебував у розшуку, однак доказів умисного ухилення від слідства чи суду, прокурором не надано, стосовно нього як до особи, яка не ухилялась умисно від слідства чи суду підлягає застосуванню строк давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачений ч. 1 ст. 49 КК України, без подовження на час зупинення досудового слідства під час розшуку ОСОБА_7 , як того вимагає ч.2 ст.49 КК України на момент розгляду клопотання судом.

Велика Палата Верховного Суду у справі №735/1121/20 від 02.03.2023 визначила, що встановлені частиною другою статті 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу.

Відповідно до правового висновку ВП ВС реалізація принципу гуманізму під час тлумачення і застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності і вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватись за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 (ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України) є злочином середньої тяжкості, що вчинений ним 27.09.2018, тобто з часу вчинення кримінального правопорушення, минуло більше п`яти років (в редакції статті на момент скоєння злочину), інших кримінальних правопорушень обвинувачений не вчиняв, що підтверджується відсутністю вироків суду (судів) про притягнення його до кримінальної відповідальності, а тому обвинуваченого слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Даних, які б перешкоджали закриттю кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, судом не встановлено.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє свої права, визначені ч.3 ст.285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави та бажає бути звільненим від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

В зв`язку з цим, суд вважає клопотання захисника обвинуваченого, яке підтримує обвинувачений в судовому засіданні, про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався. Арешт на майно не накладалося.

Згідно з вимогами ст.124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта.

На підставі наведеного, ст.ст.12, 49 КК України, керуючись ст.284, 286, 288, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000248 від 18.04.2018 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.369-2 КК України - закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в розмірі 8008,00 грн.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Городенківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1