Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5363/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000980 від 03.05.2024, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000980 від 03.05.2024, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 03.05.2024 року приблизно о 11 год. 00 хв., невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи неподалік кав`ярні «Good Life», що розташована за адресою: м. Київ, просп. Свободи, 14, чинив опір військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , під час виконання ним своїх службових обов`язків. (ЖЄО № 13465 від 03.05.2024 року)

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що 03.05.2024, приблизно 11 год. 00 хв. під час відпрацювання району за адресою АДРЕСА_1 , відбулась конфліктна ситуація з невідомими раніше особами. Прибувши за вищевказаною адресою останній помітив двох невідомих йому раніше осіб, яким запропоновано надати свої документи для перевірки, однак останні відмовились та розпочався словесний конфлікт. В ході конфлікту, один із невідомих почав рух в бік проїжджої частини, при цьому розвернувся в бік потерпілого та демонстративно поклав праву рук на кобуру прихованого носіння, яка розташовано по середині поясу, так чим вказав на те що має зброю. Після чого потерпілий попросив зупинитись та надати документи для перевірки, однак невідомий виразився в бік ОСОБА_7 нецензурною лексикою та сів до автомобіля «Ауді» сірого кольору. Після чого невідомий завів автомобіль та супереч тому, що представник ТЦК стояв навпроти авто здійснив наїзд на останнього і поїхав у невідомому напрямку.

Після цього в ході оперативних заходів введено план перехват та встановлено автомобіль марки «Аudi» моделі «А5», яким на той час користувався ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився між будинками 24 та 24-А, по вул. Світлицького, у м. Київ та слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , 03.05.2024 проведено огляд місця події в ході якого вилучено автомобіль марки «Audi» модель «A5», cірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому автомобіль марки «Audi» модель «A5», cірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 був доставлений на спеціального майданчику по збереженню тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, 03.05.2024, постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві транспортний засіб марки «Audi» модель «A5», cірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 , який згідно інформації наданої із Регіонального сервісного центру у м. Києві МВС України на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що вище вказане вилучене майно являється предметами та засобами вчинення кримінального правопорушення та мають значення речового доказу, тому необхідно на вказане майно накласти арешт, оскільки незастосування заборони на відчуження, використання та розпоряджання цим майном може призвести до перепродажі майна, його пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У клопотанні ставиться питання про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив про задоволення клопотання.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши слідчого та представника власника майна, дослідивши матеріали, що обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Як встановлено слідчим суддею, 03.05.2024, постановою слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві транспортний засіб марки «Audi» модель «A5», cірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , із номером кузова НОМЕР_2 , який згідно інформації наданої із Регіонального сервісного центру у м. Києві МВС України на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено, що вищевказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що арешт майна лише з мотивів винесення постанови про визнання його речовим доказом без доведення достатності доказів необхідності забезпечення збереження речового доказу не узгоджується з положеннями законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2021 (провадження № 11-410сап20).

Посилання прокурора на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є лише звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, враховуючи, що слідчим не доведено необхідності накладення арешту, слідчий суддя не вбачає обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власників майна та інших осіб від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи в сукупності надані сторонами провадження докази на підтвердження власних позицій, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення не доведено необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно. За вищевикладених обставин клопотання про арешт майна задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 167, 168, 170-173, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000980 від 03.05.2024, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_10