ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3554/23 Номер провадження 11-кп/814/1091/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000775 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області 16 листопада 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Захарівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

30.05.2023 Ленінським районним судом м. Полтави за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 30.05.2023 та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_8 27.07.2023 у денний час, правомірно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 з метою виконання робіт за усною домовленістю із ОСОБА_9 , діючи умисно та повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав кутову шліфувальну машину NARVA NAG-125/1700 L вартістю 1309,60 грн, яка належить ОСОБА_9 . Після цього із місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 1309,60 грн.

Повторно ОСОБА_8 , у денний час 02.08.2023, правомірно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , з метою виконання робіт за усною домовленістю із ОСОБА_9 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав дриль EINHELL TC-ID 650Е вартістю 785 грн, яка належить ОСОБА_9 . Після цього з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 785 грн.

Повторно, ОСОБА_8 у денний час 03.08.2023, правомірно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , з метою виконання робіт за усною домовленістю із ОСОБА_9 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав три сталевих радіатори ITAL, тип 22500х600, вартістю 5563,74 грн та один сталевий радіатор ITAL, тип 22500х800 вартістю 2355,85 грн, які належать ОСОБА_9 . Після цього із місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 7919,59 грн.

Повторно, ОСОБА_8 у денний час 07.08.2023, правомірно перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , з метою виконання робіт за усною домовленістю із ОСОБА_9 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав дриль TEKHMANN TID 13/1000М вартістю 1673 грн, яка належить ОСОБА_9 . Після цього із місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 1673 грн.

На вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, призначити йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України визначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неповно врахував визнання ним вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відшкодування потерпілим матеріальної шкоди, те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей. Тому вважає, що суд призначив йому занадто суворе покарання та його може бути звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, представника потерпілого та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, крім цього представник потерпілого вказала, що шкоду обвинувачений не відшкодував, а викрадене обвинуваченим майно потерпілий викупив з ломбарду за власні кошти, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, учасниками провадження не оскаржується.

Оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин висунутого обвинувачення, у зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, те, що злочини у даному провадженні вчинені під час іспитового строку, наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів враховує наявність у обвинуваченого двох малолітніх дітей, проте враховуючи, що обвинувачений не працює та не має стабільного доходу, тому доводи обвинуваченого, що він утримує дітей не відповідають дійсності.

Отже, судом враховані всі встановлені під час судового розгляду обставини. Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості його виправлення без реального відбування покарання є безпідставними.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочини під час іспитового строку, проте на шлях виправлення на став та продовжив вчиняти кримінальні правопорушення, періодичність їх вчинення, нові злочини вчинив через невеликий проміжок часу, а саме через 2 місяці з дня ухвалення попереднього вироку, кількість епізодів вчинених злочинів, що вказує на те, що ОСОБА_8 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, думку потерпілого, який просив суворого покарання.

У зв`язку з цим суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 має бути призначене покарання з реальним його відбуванням в умовах виправної установи.

Наявність у ОСОБА_8 щирого каяття з приводу вчиненого та активне сприяння розкриттю злочину, за наведених обставин не свідчить про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім цього, на підставі ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Тобто, вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого було звільнено особу, таким, що належить відбувати реально.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

При цьому, статтею 71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тому суд правильно визначив обвинуваченому остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України та враховуючи, що за обома вироками обвинуваченому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, визначив остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Більше того, ст. 75 КК України передбачає, що суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

За таких обставин, відсутні підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання, відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 без змін.

У зв`язку із набранням вироком законної сили взяти ОСОБА_8 під варту в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня отримання судового рішення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4