КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/1740/20Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/42/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010422 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на два місяці, до 22 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення вони не доведені.

Зокрема, за твердженнями апелянта, відсутні ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Також не доведено ризик незаконного впливу на свідків, як і можливості знищення доказів у справі, які зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення.

Також, як зазначає апелянт, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 має намір переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або скоїти новий злочин.

При цьому, як вважає захисник, сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може єдиною бути підставою для продовження строку тримання під вартою.

Крім цього, судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні неповнолітню дитину та батьків похилого віку, одружений, має міцні соціальні зв`язки.

На думку захисту, подальше продовження тримання ОСОБА_8 під вартою за відсутності передбачених для цього законних підстав є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод.

Також апелянт вважає необґрунтованим та недоведеним те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

Таким чином сторона захисту вважає, що прокурором не доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 під вартою, а найбільш доцільним запобіжних заходом вважає цілодобовий домашній арешт за місцем постійного проживання.

За результатами апеляційного розгляду просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Дніпровського районного суду м.Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0010422 від 24 липня 2017 року, відносно ОСОБА_8 у вчинені злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України.

21 листопада 2023 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на два місяці, до 22 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема можливості обвинуваченого переховуватись від суду, що обґрунтовується тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , та тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винуватим за вчинені інкримінованих злочинів.

Також, як вважає суд, перебуваючи без ізоляції від суспільства, наявний ризик впливу на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого, які судом ще не допитані, шляхом підкупу чи погроз,схиляючи їх до зміни наданих ними показань або відмови від них чи дачі вигідних для нього показань у суді.

З огляду на те, що за місцем проживання ОСОБА_8 вилучено предмети, що є забороненими законом в обігу, а саме вогнепальну зброю та боєприпаси, що використовувались останнім під час вчинення кримінальних правопорушень у складі організованої банди, обґрунтованим суд визнав і ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також, про даний ризик свідчить суть самого пред`явленого обвинувачення у вчиненні ряду злочинів, їх епізодичність та тривалість у часі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих, свідків та іншого обвинуваченого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Перевіряючи наведені у клопотанні доводи прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, яке ставиться у провину обвинуваченому, та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів. При цьому, як встановив суд, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які містяться посилання в поданій апеляційній скарзі.

Також судом враховано той факт, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що заподіяло смерть людини, проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованої з метою нападу на окремих осіб, які мають підвищену суспільну небезпеку та за які передбачено у тому числі покарання у вигляді довічного позбавлення волі, раніше судимий за вчинення розбійного нападу, має житло на території АР Крим, яка на даний час є окупованою, офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу не має.

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, в тому числі посилання на можливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, у виді домашнього арешту.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на два місяці, до 22 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4