Справа № 635/1938/24
Провадження №1-кп/635/624/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4 , захисник адвокат ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Мерефа, Харківського району, Харківської області, громадянина України, раніше не засуджений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 в травні 2021 року перебуваючи в м. Мерефа Харківської області, більш точного часу та місця в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, під час прогулянки познайомився з ОСОБА_6 , після чого, на ґрунті взаємної симпатії, останні розпочали проводити разом час, тісно спілкуватись, гуляти, перебувати у друг друга в помешканні, допомагати у побуті, тощо. З огляду на що, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували в близьких відносинах.

Близько серпня - вересня 2021 року, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 посварився на побутовому ґрунті з ОСОБА_6 та запропонував останній розірвати їх близькі відносини. На що ОСОБА_6 погодилась. Через деякий час, під час прогулянки ОСОБА_6 з друзями в місті Мерефа, ОСОБА_4 , дізнавшись про це, власноруч здійснив написання смс-повідомлень з особистого мобільного номеру телефону ( НОМЕР_1 ) на мобільний номер телефону ОСОБА_6 ( НОМЕР_2 ) з висловленням агресії та погроз з приводу того що ОСОБА_6 проводить час з іншими людьми. Дані смс-повідомлення містили наступні фрази, дослівно :«Я тебя убью», «Ты получишь», «Тебе будет плохо».

Того ж дня, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_6 , яка була разом з друзями та під час спілкування, поводившись агресивно, в присутності друзів один раз вдарив ОСОБА_6 по обличчю. Після чого ОСОБА_6 , перебуваючи в обмеженій здатності проявляти свою волю на протидію небезпеці, почала плакати, оскільки відчула біль від удару та розуміла, що її ніхто не зможе захистити, оскільки ОСОБА_4 старший за віком серед її друзів та має певний авторитет через який останнього побоюються в м. Мерефа.

Надалі, ОСОБА_6 через страх перед ОСОБА_4 бути побитою, пішла останньому на зустріч та погодилась з ним на подальше спілкування. Слід зазначити, що до правоохоронних органів та медичних установ ОСОБА_6 також не звернулась через наявний ризик бути знов побитою, оскільки вважала, що ОСОБА_4 , дізнавшись про її будь-який спосіб отримати допомогу, а тим паче сторонніх державних установ, зможе застосувати знов до неї психологічну агресію та фізичну силу.

Но підставі чого, оскільки деякий час ОСОБА_4 поводив себе нормально, ОСОБА_6 знов продовжила перебувати з ним в близьких відносинах, проводити разом час, тісно спілкуватись, гуляти, перебувати у друг друга в помешканні, допомагати у побуті, тощо.

Однак, через деякий час, перебуваючи в місті Мерефа, по вулиці Маяковського ОСОБА_4 посварився на побутовому ґрунті з ОСОБА_6 вдруге. Під час сварки ОСОБА_4 , поводився агресивно та завдав ОСОБА_6 близько 7 ударів руками по різним частинам тіла. Після чого, ОСОБА_6 турбуючись за безпеку власного життя та здоров`я, запропонувала ОСОБА_4 розірвати їх близькі відносини та рушила додому. Розуміючи, що ризик вкотре бути побитою дуже високий та виправданий, ОСОБА_6 знов не звернулась до правоохоронних органів та медичних установ, крім того, остання хвилювалася, що вказані обставини призведуть до позбавлення опікунства над нею її єдиною близькою особою бабусею, що призведе до поміщення ОСОБА_6 до школи-інтернату.

По прибуттю додому, ОСОБА_6 на її особистий мобільний номер телефону неодноразово телефонував та писав смс-повідомлення ОСОБА_4 з висловленням погроз та агресивних вказівок ОСОБА_6 щоб остання вийшла з домоволодіння на вулицю. В даних телефонних розмовах ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_6 вбивством і застосуванням фізичної сили відносно неї та її сім`ї. Вказані смс-повідомлення містили наступні фрази, дослівно: « ОСОБА_8 », «Ты пожалеешь», «Всю твою семью побью», «Если увижу твою семью в городе я их убью и они до дома не дойдут».

Оскільки ОСОБА_6 розуміла реальну спроможність ОСОБА_4 вчинити оголошені ним дії, через побоювання їх здійснення, задля запобіганню вказаному, ОСОБА_6 вийшла з домоволодіння до ОСОБА_4 на розмову. Під час бесіди, ОСОБА_4 , поводившись агресивно, продовжував висловлювати вищевказані погрози в адресу ОСОБА_6 та її сім`ї, залякував її тим, що якщо остання не буде перебувати в близьких відносинах з ним, то ОСОБА_6 та її родині буде дуже погано.

Перебуваючи під вказаним психологічним тиском, розуміючи реальну спроможність ОСОБА_4 застосувати фізичну силу відносно неї та її родини, не маючи альтернативних засобів захисту та протидії небезпеці, що загрожувала її життю і здоров?ю, та життю і здоров?ю її родини, ОСОБА_6 погодилась на подальше перебування в близьких відносинах з ОСОБА_4 .

Таким чином, протягом півтора року, ОСОБА_4 систематично, майже кожного місяця, застосовував фізичну силу та психологічний вплив з погрозами відносно ОСОБА_6 . За наслідками чого, на тілі ОСОБА_6 синці та гематоми, що з`являлись загоювалися дуже довго.

Крім того, на початку 2023 року, перебуваючи в м. Мерефа, більш точного часу та місця в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_6 дізналась про те, що ОСОБА_4 зраджує їй, останній вказане не заперечував, однак через безпеку власного життя та здоров`я, розуміючи реальну спроможність ОСОБА_4 застосувати фізичну силу відносно неї та її сім?ї, ОСОБА_6 не змогла розірвати відносини з останнім. Бажаючи нормального життя та позбутись вказаних відносин, ОСОБА_6 , познайомилась в соціальній мережі «Інстаграм» з хлопцем на ім?я ОСОБА_9 , з яким почала системно спілкуватись.

Так, через деякий час, перебуваючи на прогулянці в місті Мерефа, ОСОБА_4 дізнався про спілкування ОСОБА_6 з хлопцем в соціальній мережі «Інстаграм» та, застосувавши фізичну силу, забрав мобільний телефон ОСОБА_6 «Xiaomi Redmi 9A», після чого, особисто, проти волі ОСОБА_6 , зайшов до її приватного акаунту в соціальній мережі «Інстаграм» та прочитав всі повідомлення в чаті з хлопцем на ім?я ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_6 через побоювання за власне життя пішла до друзів, розповіла їм про те, що трапилось та друзі допомогли у поверненні телефону.

По прибуттю додому, ОСОБА_6 на її особистий мобільний номер телефону неодноразово телефонував та писав смс-повідомлення ОСОБА_4 з висловленням погроз вбивства і застосуванням фізичної сили відносно неї та її сім`ї. Вказані смс-повідомлення містили наступні фрази, дослівно: «Я тебя сколько не трогал, уже достало», «Я не буду жалеть тебя», «Будешь в багажнике щас», «Я тебя убью», «Завезу в лес», «Я буду шкуру с тебя снимать», «Приду и отрежу шею», «Я тебе язык или пальцы отрубаю», «Просто знай, будет время и я тебя убью, у меня столько всего накопилось, что я тебя жалеть не буду», «Я тебя убью, сколько раз я молчал, не трогал тебя, прощал, а сегодня ты будешь получать за всё что ты сделала и будешь получать хорошо, я тебе обещаю», «Я возьму машину и буду тебя убивать».

З огляду на що, на початку 2023 року ОСОБА_4 , перебуваючи в місті Мерефа Харківської області, більш точного часу та місця в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи з ОСОБА_6 в близьких відносинах, які супроводжувалися систематичним сварками, застосуванням фізичної сили, в тому числі ударів по обличчю та різним частинам тіла, застосуванням психологічного тиску та агресії, погроз застосування фізичної сили з боку ОСОБА_4 відносно ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій (викликання у ОСОБА_6 почуття тривоги і неспокою, що заважало її нормальній праці та відпочинку), передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись насильницько-егоїстичним мотивом та метою, тобто маючи спонукання до незаконних дій відносно ОСОБА_6 задля того, щоб остання в подальшому перебувала з ним в близьких відносинах, особисто виявив ззовні намір позбавити ОСОБА_6 життя, що виразилась у систематичному, власноручному, написанні смс-повідомлень з особистого мобільного номеру телефону ( НОМЕР_1 ) на мобільний номер телефону ОСОБА_6 ( НОМЕР_2 ) з висловленням погроз вчинити вбивство, при цьому ОСОБА_6 погроза вбивством сприймалась реальною, тобто така, що може здійснитися з огляду на особу ОСОБА_4 та характер стосунків між ними, тобто ОСОБА_4 вчинив такі дії, які давали підстави ОСОБА_6 побоюватись здійснення вбивства, а поведінка ОСОБА_4 , його стосунки з ОСОБА_6 свідчили про реальність погрози.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

19 лютого 2024 року між ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні укладено угоду про примирення, на підставі вимог ст. 471 КПК України, відповідно до якої обвинувачений повністю визнав свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 129 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення по обставинам, викладеним в обвинувальному акті та зобов`язався: не спілкуватися з потерпілою; не відвідувати місце фактичного проживання потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 , а у разі зміни фактичного місця проживання не відвідувати адресу зміненого фактичного місця проживання; не здійснювати самостійно або через третіх осіб листування, телефонні переговори, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій відносно потерпілої, в зв`язку з чим, сторони домовились про призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк один рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з іспитовим строком.

В підготовчому судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України визнав повністю та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджену міру покарання, підтвердив, що цілком розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, які передбачені ст. 473 КПК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_6 , у судовому засіданні просила суд затвердити угоду про примирення та вказала, що дійсно примирилась з обвинуваченим та цілком розуміє наслідки укладання та затвердження угоди, які передбачені ст. 473 КПК України.

Законний представник потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні просила затвердити угоду про примирення між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення та просив призначити ОСОБА_4 узгоджену нею міру покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходив з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти зокрема рішення про затвердження угоди.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України є проступком.

Суд, переконавшись, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, узгоджена міра покарання відповідає характеру і тяжкості обвинувачення, суд вважає можливим затвердити угоду про примирення від 19 лютого 2024 року, визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Враховуючи, що ОСОБА_4 раніше не засуджений, вину визнав, вчинив кримінальний проступок, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачених ч. 1, п. 2, ч. 3 ст. 76 КК України.

Судові витрати, речові докази та цивільний позов по справі відсутні.

Керуючись п.1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст. 374, ст. 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

затвердити угоду про примирення від 19 лютого 2024 року, що укладена між ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000228 від 17.10.2023.

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки в силу ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом; у разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим (підозрюваним) може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1