ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/614/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

під час судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000146 від 09.03.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 05 січня 2017 року за ч 1 ст. 289; ч. 2

ст. 289; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК УКраїни із застосуванням положень ст. ст. 69, 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, українця, громадянина України,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_3 , раніше судимого вироком Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року за ч. 3 ст. 190; ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду міста Києва 24 жовтня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000146 від 09.03.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, кожного.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2022 року головуючим суддею у цьому провадженні визначено суддю ОСОБА_7 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який у подальшому неодноразово був проподовжений, востаннє ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2024 року до 10 березня 2024 року включно.

05 березня 2024 року прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_3 через канцелярію суду подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Враховуючи те, що суддя ОСОБА_7 , яка здійснює судовий розгляд цього кримінального провадження, перебуває на лікарняному, що унеможливлює розгляд зазначеного клопотання до спливу дії застосованого запобіжного заходу, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2024 року головуючим суддею щодо розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 визначено суддю ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 07 березня 2024 року суд перейшов до розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .

Під час судового засідання прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів. Прокурор зазначила, що строк продовжений ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2024 року, закінчується 10 березня 2024 року, однак на сьогоднішній день продовжують існувати ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу і які на теперішній час не зменшилися, а саме ризик переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. На думку прокурора, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому з метою запобігання вказаних ризиків є необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з клопотанням прокурора, захисник ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Сторона захисту наголошувала на тому, що його підзахисний вже тримається під вартою майже півтора року, ризики наведені у клопотанні прокурора не вмотивані та не підтверджені будь-якими доказами. Зазначив, що ОСОБА_5 має місце проживання у місті Запоріжжя, тому вважав, що є всі передумови для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника та просив змінити запобіжний захід.

Свою думку щодо продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_5 висловив і обвинувачений ОСОБА_6 , який підтримав доводи захисника ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 до суду не прибув, завчасно повідомивши про неможливість явки у судове засідання.

Представник потерпілого ОСОБА_9 попередньо через канцелярію суду надіслала клопотання про проведення судового засідання без її участі.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, обговоривши заявлене клопотання, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжні заходи є одним з різновидів заходів забезпечення кримінального провадження, що мають особливий порядок застосування в силу своїх негативних наслідків щодо сфери особистих прав та свобод підозрюваного чи обвинуваченого, яких вони можуть зазнати у разі застосування до них запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 Кримінального процесуального кодексу України).

На обґрунтування клопотання прокурор ОСОБА_3 посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 КПК України:

- ризик переховування від суду;

- ризик незаконного впливу на свідків;

- перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

Щодо наявного ризику переховування ОСОБА_5 від суду, то прокурор вказує на те, що той обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за яке законом передбачено відносно визначене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Переконана, що тяжкість кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 та тяжкість можливого покарання є тою обставиною, яка свідчить про можливість ухилення обвинуваченого від суду. Також прокурор обґрунтовувала вказаний ризик ще й тим, що ОСОБА_5 одразу після вчинення кримінального правопорушення залишив місце події. Прокурор вважає, що вказане свідчить про наявний ризик ухилення обвинуваченого від явки до суду.

Сторона захисту наголошувала на тому, що ризик переховування від суду є недоведений.

Водночас суд вважає, що зазначене покарання в разі визнання ОСОБА_5 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду.

Адже суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений.

Незважаючи на заперечення сторони захисту, суд переконаний, що співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливий вплив на свідків та/або потерпілого.

Прокурор зазначає, що допит потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 вже відбувався, водночас інші свідки не допитані судом, тому ОСОБА_5 перебуваючи на волі, матиме можливість здійснювати тиск вже на встановлених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань.

З цього приводу суд має оцінити і заперечення сторони захисту, який зазначав, що враховуючи тривалість кримінального провадження, ці ризики перестали існувати, недоведені та не можуть бути підставою для такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Так, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що на стадії досудового розслідування, крім свідка ОСОБА_11 , було допитано в якості свідків й інших осіб, зокрема ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , зазначені особи безпосередньо судом ще допитані.

Оцінюючи можливість впливу на зазначених свідків, суд враховує процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні визначену КПК України.

Тому суд погоджується з доводами прокурора, що продовжує існувати і ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_5 на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки стадія допиту свідків ще не завершена. У той же час, обвинувачений ОСОБА_5 в порядку ст. 290 КПК України ознайомився з матеріалами кримінального провадження та володіє інформацією щодо їх місця проживання і засобів зв`язку.

Отже, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то у цій частині суд погоджується з доводами сторони захисту у його недоведеності, оскільки суду не надано жодних доказів в обґрунтування припущення можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Таким чином, при розгляді цього клопотання суд вважає реальним, обґрунтованим та доведеним ризики, які передбачені пп. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом при розгляді цього клопотання також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий за корисливі злочини, зокрема вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 05 січня 2017 року за ч. 1 ст. 289; ч. 2 ст. 289; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням положень ст.ст. 69, 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_5 будучи обізнаним про наявність щодо нього вироку суду, відповідно до якого останній засуджений до позбавлення волі, проте обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та після звільнення з місць позбавлення волі ймовірно вчинив новий злочин, який наразі розглядається Дарницьким районним судом міста Києва.

Також при вирішенні цього клопотання, зокрема щодо можливості призначення більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, було з`ясовано, що фактичного місця проживання у м. Києві обвинувачений не має, останній також під час судового засідання не вказав, чи буде мати можливість у разі зміни йому запобіжного заходу забезпечити себе житлом у місті Києві.

Зважаючи на встановлення судом ризику незаконного впливу на свідків та переховування від суду, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу вигляді домашнього арешту не зменшить до прийнятного рівня зазначеного ризику, оскільки не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою та потенційними спробами впливати учасників цього кримінального провадження чи уникати правосуддя.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , судом на теперішній час не встановлено, а захисником в судовому засіданні не зазначено.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

При визначенні розміру застави за змістом приписів ч. 4 ст. 182 КПК суд, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року ОСОБА_5 було зменшено розмір застави до дев`яносто трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 250 000 гривень.

Суд вважає, що з урахуванням положень закону, тяжкості злочину, суми завданої шкоди, особи обвинуваченого, раніше визначений розмір застави має бути залишений без змін.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Зазначений строк у шістдесят днів визначений законодавцем як максимально можливий, на який запобіжний захід може бути обраний або продовжений, що не свідчить у будь-якому випадку про те, що суд зобов`язаний притримуватись цієї максимальної межі та за певних обставин може визначити менший строк з цього максимально передбаченого.

Так, з урахуванням того, що судом досліджені всі письмові докази сторони обвинувачення та допитано потерпілого й частину свідків, а також з огляду на те, що вказане клопотання прокурора вирішується іншим складом суду, то суд вважає за доцільне визначити строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на 15 днів, тому клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та враховуючи особу обвинуваченого, те що він може переховуватись від суду, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, схильний до вчинення кримінальних правопорушень як раніше судима особа, яка ймовірно вчинила особливо тяжкий корисливий злочин невдовзі після звільнення з установи виконання покарань, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене та керуючись статтями 177, 182, 183 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити частково.

Продовжити обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 15 днів, тобто до 21 березня 2024 року включно.

Раніше визначений розмір застави залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1