Справа № 369/9670/24
Провадження №1-кс/369/1944/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на майно у рамках кримінального провадженні № 0001417 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07.06.2024 року ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001417 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_4 від 22.05.2024 року у справі № 369/8749/24.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що в провадженні СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження № 0001417 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.

Обставинами якого є наступні події, а саме 18.05.24 в 23:00 години, на перехресті вул. Чкалова в смт. Гостомель та а/д Київ-Ковель, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія скутера Honda Lead без реєстраційного номера, під керуванням ОСОБА_5 , 1986, та маршрутного автобусом Богдан А - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 номер маршруту НОМЕР_3 , Ірпінь-Київ, без пасажирів, під керуванням водія ОСОБА_6 , 1960 р.н. В результаті ДТП ОСОБА_5 отримав ТУ у вигляді перелому латеральної кісточки правої гомілки та був госпіталізований до Ірпінської МРЛ.

У зв`язку з чим, за вказаним фактом, 19.05.2024 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001417 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Того ж дня автобус марки Богдан А - 09302, реєстраційний номер НОМЕР_2 був оглянутий та вилучений, після чого доставлений і поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому, ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2024 року по справі № 369/8749/24, було накладено арешт на речові докази - транспортні засоби, які знаходяться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на автобус марки Богдан А-09302 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , та скутер марки Honda Lead без реєстраційного номера, що належить ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом накладення заборони на розпорядження та відчуження даного майна.

При цьому, наразі у кримінальному провадженні № 0001417, проведені всі необхідні експертизи призначені слідчим, автобус був оглянутий та вивчений експертами, всі дослідження були зроблені, у зв`язку з чим необхідність в його подальшого утримання транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів відпала.

Подальше зберігання автобуса на відкритому майданчику тимчасового утримання транспортних засобів призводить до приведення його у непридатний для відновлення та подальшого використання стан.

Посилаючись на вищевикладене заявник просив слідчого суддю скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 22.05.2024 року по справі № 369/8749/24 (провадження №1-кс/369/1793/24).

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд поданого ним клопотання за його відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Слідчий СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області та прокурор Бучанської окружної прокуратури Київської області у судове засідання також не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлялися у встановленому законом порядку.

При цьому, 20.06.2024 року до суду від т.в.о. начальника ВРЗуСТ СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_7 , надійшов лист, згідно з яким, слідчий повідомляє, що всі необхідні слідчі дії з автобусом марки Богдан А-09302 реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведено та наразі відсутня необхідність в подальшому арешті такого майна, тому він не заперечує щодо його скасування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 107 КПК України, застосування технічних засобів фіксування судового розгляду даного питання не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001417 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У вказаному провадженні, ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2024 року по справі № 369/8749/24 (провадження №1-кс/369/1793/24) було накладено арешт на автобус марки Богдан А-09302 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , та який наразі знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення заборони розпорядження та відчуження майна, для забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні № 0001417 від 19.05.2024 року.

При цьому, як вбачається з листа т.в.о. начальника ВРЗуСТ СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_7 , всі необхідні слідчі дії з автобусом марки Богдан А-09302, реєстраційний номер НОМЕР_2 , проведено та наразі відсутня необхідність в подальшому арешті такого майна.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що на даний час не вбачається потреби досудового розслідування, які виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка володіє вказаним майном на законних підставах.

Розумність та співмірність обмеження права власності законного власника вказаного майна суперечить завданням кримінального провадження. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника, оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного на майно у рамках кримінального провадженні № 0001417 від 19.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2024 року по справі № 369/8749/24 (провадження №1-кс/369/1793/24) в частині накладення арешту на автобус марки Богдан А-09302 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , та який наразі знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0001417 від 19.05.2024 року, шляхом скасування заборони вчиняти дії щодо користування, володіння, розпорядження та повернути вказаний транспортний засіб власнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8