Провадження № 11-кп/824/2494/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001242 від 14.04.2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-15.01.2016 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки (вимоги ст. 76 КК України не виконав, до Макарівського районного суду Київської області направлено подання про скасування іспитового строку на направлення ОСОБА_7 в місця позбавлення волі. Ухвалою від 18.11.2021 року провадження зупинено, а ОСОБА_7 оголошено у розшук);

-22.09.2016 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-04.10.2022 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2, 3, 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України, враховуючи вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2016 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

-17.11.2022 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці;

-16.12.2022 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України на підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;

-29.06.2023 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.06.2023 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць;

строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання;

вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на придбання, носіння, зберігання та збут бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Так, на пустирі, який розташований в районі вул. Братиславська, 52 м. Києва, ОСОБА_7 знайшов три гранати Ф1 із запалами до них, одну гранату РГД-5 із запалом до неї, та патрони калібру 9x18 мм у кількості 40 одиниць.

У подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, утримуючи при собі, без передбаченого законом дозволу знайдені три гранати Ф1 із запалами до них, одну гранату РГД-5 із запалом до неї, та патрони калібру 9x18 мм у кількості 40 одиниць, незаконно придбав та переніс їх до місця біля проїжджої частини, яке розташоване в парку «Берізка», по АДРЕСА_1 , де почав їх зберігати.

31.05.2023 року, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на збут бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 збув ОСОБА_8 дві гранати Ф-1 із запалами до них, які є двома промислово виготовленими, уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ-2 та двома промислово-виготовленими, спорядженими вибуховою речовиною, корпусами ручної осколкової гранати Ф-1.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням дату, час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на придбання, зберігання та збут бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Так, на пустирі, який розташований в районі АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 знайшов три гранати Ф1 із запалами до них, одну гранату РГД-5 із запалом до неї, та патрони калібру 9x18 мм у кількості 40 одиниць.

У подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, утримуючи при собі, без передбаченого законом дозволу знайдені три гранати Ф1 із запалами до них, одну гранату РГД-5 із запалом до неї, та патрони калібру 9x18 мм у кількості 40 одиниць незаконно придбав та переніс їх до місця біля проїжджої частини, яке розташоване в парку «Берізка», по АДРЕСА_1 , де почав їх зберігати.

22.06.2023 року, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на збут бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 збув ОСОБА_8 одну гранату Ф-1 із запалом до неї, одну гранату РГД-5 із запалом до неї, та 40 патронів калібру 9x18 мм., які є боєприпасами виготовленими промисловим способом, пістолетними патронами калібру 9x18 мм, які споряджені кулями зі свинцевим осердям, є штатними боєприпасами нарізної зброї, калібру 9x18 мм, придатні до стрільби; граната Ф-1 є ручною осколковою гранатою, спорядженою вибуховою речовиною, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та бойовим припасом; граната РГД-5 є ручною осколковою гранатою, спорядженою вибуховою речовиною, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та бойовим припасом.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду першої інстанції змінити в частині вирішення питання щодо долі речових доказів у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав на те, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 96-1 та 100 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню, а саме, до предметів злочину та предметів, які обвинувачений здобув в результаті його вчинення (бойові припаси) мала бути застосована їх спеціальна конфіскація в дохід держави, а не знищення. Просив вирок змінити в частині вирішення питання щодо долі речових доказів та постановити ухвалу, якою конфіскувати в дохід держави запали до УЗРГМ-2 в кількості 2 шт., гранати Ф-1 в кількості 2 шт., 40 патронів калібру 9Х18 мм. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судовий розгляд вказаного провадження був проведений за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду першої інстанції в частині встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України та вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання учасниками судового провадження не не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про зміну вироку в частині вирішення питання речових доказів, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Враховуючи, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалено обвинувальний вирок за вчинення умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі, а предметом вказаного злочину є бойові припаси (запали до УЗРГМ-2 в кількості 2 штук, гранати Ф-1 в кількості 2 штук, 40 патронів калібру 9Х18 мм), які обмежені в цивільному обігу та щодо яких не встановлений їх власник, то наявні підстави для застосування у вказаному кримінальному провадженні спеціальної конфіскації. Вказане судом першої інстанції не враховано і помилково ухвалено рішення про знищення речових доказів, що не відповідає вищезазначеним положенням кримінального закону.

Неврахування судом першої інстанції вказаних вимог закону призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні питання щодо долі речових доказів, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Виходячи з вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - зміні в частині вирішення питання щодо речових доказів, а саме в частині необхідності застосування у вказаному кримінальному провадженні спеціальної конфіскації, в решті вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Застосувати у вказаному кримінальному провадженні спеціальну конфіскацію.

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, ст. 100 КПК України конфіскувати в дохід держави запали до УЗРГМ-2 в кількості 2 штук, гранати Ф-1 в кількості 2 штук, 40 патронів калібру 9Х18 мм.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4