УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , слідчих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020,

ВСТАНОВИЛА :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020, в якій заявник просить скасувати вказану постанову слідчого та зобов`язати його задовольнити клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року і провести допит зазначених у клопотанні свідків.

Дана скарга обґрунтовується тим, що ГСУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України.

В рамках даного провадження 13.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України.

Так, орган досудового розслідування стверджує, що ОСОБА_6 є учасником злочинної організації та її куратором з боку російських спецслужб. На обґрунтування підозри сторона обвинувачення надає лише один доказ - протокол допиту свідка ОСОБА_11 , з якого встановлено, що ОСОБА_6 має позивний «ОСОБА_13».

Натомість 07 березня 2023 року в одному із телеграм каналів було оприлюднено лист СБУ за підписом заступника голови СБ України ОСОБА_12 адресований ДБР, з якого вбачається, що під псевдонімом « ОСОБА_13 » мається на увазі саме ОСОБА_14 , колишній Генеральний прокурор України. Наведене нівелює версію слідства про те, що даний псевдонім відносить до ОСОБА_6 .

У свою чергу, у порядку ст. 220 КПК України підозрюваний ОСОБА_6 звернувся до ДБР із клопотанням від 15 квітня 2024 року про проведення слідчих дій, а саме допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , обґрунтовуючи це наявністю вищезазначеної інформації, з метою підтвердження неправдивості даних, що лягли в основу повідомлення ОСОБА_6 про підозру, та встановлення інформації про те, кому ж дійсно належить позивний «ОСОБА_13». Сторона захисту переконана, що проведення допиту вказаних осіб є вкрай важливим, оскільки вони володіють інформацією стосовно фактів та обставин, які підлягають доказуванню.

Однак, 24 квітня 2024 року слідчий ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у задоволенні вказаного клопотання, мотивувавши тим, що в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0002261 від 24.11.2020 не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

На переконання адвоката, в оскаржуваній постанові не наведено жодних очевидних та остатніх підстав і мотивів вважати, що в ході досудового розслідування не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 відомі або можуть бути відомі обставини, які підлягають доказуванню. До того ж слідчим не вказано, які саме слідчі (розшукові) дії були вчинені ним та які б давали підстави прийти до зазначеного у постанові висновку.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 подану скаргу підтримав та просив задовольнити із зазначених у ній підстав. Так, наразі з`ясувалося, що позивний «ОСОБА_13» належить саме ОСОБА_14 , а не як то зазначає сторона обвинувачення ОСОБА_6 . Також зазначив, що в рамках даного провадження порушувалося питання про підсудність розгляду клопотань Шевченківському районному суду м. Києва, відтак, ухвалами Київського апеляційного суду підсудність визначена саме за Шевченківським районним судом м. Києва. На підтвердження наведеного просив долучити копії ухвал Київського апеляційного суду.

Слідчий ОСОБА_5 зазначив, що винесена слідчим ОСОБА_4 постанова про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою. Разом з тим, дана скарга адвоката не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки юридична адреса органу досудового розслідування вул. П. Мирного (Печерський район м. Києва).

Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що розглянув клопотання підозрюваного ОСОБА_15 у відповідності до вимог ст. 91, 92 КПК України. Враховуючи, що обов`язок доказування вини особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення покладається саме на слідчого, він самостійно встановив обставини, та дійшов висновку, що особи, про допит яких клопотав ОСОБА_6 , не володіють або не можуть володіти інформацією, що має значення для даного провадження. Також вважає, що не було необхідності посилатися на такі обставини у винесеній постанові про відмову у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників провадження, вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, дійшла таких висновків.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя бере до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва дотримується Київський апеляційний суд (провадження №№ 11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020, Шевченківському районному суду м. Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових дій) негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Так, у ході судового розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 встановлено, що ГСУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України.

В рамках даного провадження 13.11.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 255 КК України.

У свою чергу, у порядку ст. 220 КПК України підозрюваний ОСОБА_6 звернувся до ДБР із клопотанням від 15 квітня 2024 року про проведення слідчих дій, а саме допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з метою підтвердження неправдивості даних, що лягли в основу повідомлення ОСОБА_6 про підозру, та встановлення інформації про те, кому ж дійсно належить позивний «ОСОБА_13». Разом з тим, проведення допиту вказаних осіб є вкрай важливим, оскільки вони володіють інформацією стосовно фактів та обставин, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування.

Однак, 24 квітня 2024 року старший слідчий ГСУ ДБР ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у задоволенні вказаного клопотання, мотивувавши тим, що в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0002261 від 24.11.2020 не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Так, у відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмову, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані слідчим при прийнятті рішення про відмову в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року.

З матеріалів скарги вбачається, що слідчий, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 від 15.04.2024 у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020, не мотивував своє рішення належним чином, оскільки не навів зміст обставин, які є підставами для прийняття такого рішення, мотиви його прийняття, їх обґрунтування, які могли би бути визнані належними та достатніми з точки зору стороннього та незалежного спостерігача.

Так, оскаржувана постанова по суті не містить перелік слідчих дій, які були проведені в рамках даного провадження та отримані результати, які б дали слідчому підстави прийти до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020, а також посилання на те, які саме докази лягли в основу прийнятого рішення, а які з них були відхилені слідчим.

Викладене свідчить про необґрунтованість винесення слідчим постанови від 24.04.2024 про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 від 15.04.2024, відсутність підстав для прийняття такого рішення, що є суттєвим порушення вимог ст. 110 КПК України та безпосередньо впливають на законність прийнятого рішення слідчим.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020, в цій частині.

Разом з тим, положеннями ст. 40 КПК України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

За таких умов надання слідчому прямих вказівок щодо задоволення клопотання підозрюваного ОСОБА_6 та проведення допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 - було б невиправданим перевищенням меж повноважень слідчого судді, яке за жодних умов не може бути визнано справедливим та законним в очах стороннього та незацікавленого спостерігача, а тому в цій частині скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 26, 37, 40, 55, 110, 303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020, - задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 24 квітня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020 року.

Зобов`язати уповноважену особу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні №0002261 від 24.11.2020 розглянути клопотання ОСОБА_6 від 15 квітня 2024 року про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у порядку ст. 220 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 11 червня 2024 о 11 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1