У Х В А Л А

24.04.2024 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про визнання доказів очевидно недопустимими у кримінальному провадженні на ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

у провадженні Городоцького районного суду Львівської області на розгляді перебуває кримінальне провадження на ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив клопотання про визнання очевидно недопустими досліджені докази і зокрема адвокатський запит від 15 лютого 2022 року, відповідь на цей запит та заяву про проведення судової фототехнічної експертизи від 18 лютого 2022 року поданих ОСОБА_6 , як представником потерпілого ОСОБА_8 , а відповідно визнати недопустимим та не досліджувати висновок експерта № СЕ-19/120/-22/2127-ФП від 22 лютого 2022 року мотивуючи в основному тим, що на час подання представником запитів та збирання доказів у означеному кримінальному провадженні, ОСОБА_8 потерпілим не визнавався, а отже стороною кримінального провадження не був, що суперечить положенням ст. 93 КПК України, інше.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 клопотання підтримали.

Прокурор клопотання заперечив, як не обґрунтоване.

Представник ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 просять у задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22, ст. 84 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У статті 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення данного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні.

Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Даючи оцінку доводам сторони захисту, суд не вбачає очевидної недопустимості доказу, клопотання по суті зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених, на думку захисника, під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В той же час, суд зазначає, що доводи, заявлені захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

За наведеного, керуючись ст. 84-86, 89 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України про визнання очевидно недопустимими доказів у кримінальному провадженні № 0000200 від 10 червня 2021 року - в і д м о в и т и.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

С у д д я ОСОБА_9 -Онуфер