справа № 361/5361/22
провадження № 1-кп/361/481/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000123 від 02.06.2022 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Краматорськ Донецької області, громадянки України, начальник групи розвідки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні лейтенант, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 25.10.2023 після проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить призначити судовий розгляд кримінального провадження зазначивши, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстави для закриття кримінального провадження відсутні, кримінальне провадження підсудне цьому суду і наявні всі підстави для призначення судового розгляду.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора та просить суд долучити до матеріалів справи та розглянути разом із кримінальним провадженням позовну заяву Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, копії позовної заяви під час підготовчого судового засідання вручено іншим учасникам.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 підтримав та просить задовольнити направлене 16.02.2024 до суду клопотання про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України посилаючись на те, що кримінальне провадження № 0000123 від 02.06.2022 було виділено з кримінального провадження №0000008 від 17.03.2022 за підозрою ОСОБА_7 , останньому повідомлення про підозру було вручено 25.04.2022, отже з цієї дати досудове розслідування має бути завершено протягом двох місяців, однак в даному кримінальному провадженні, як і в кримінальному провадженні №0000008 від 17.03.2022, строк досудового розслідування не продовжувався. Інкримінуєме ОСОБА_4 діяння не відноситься до тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров'я особи, а тому кримінальне провадження № 0000123 від 02.06.2022 підлягає закриттю в зв'язку із закінченням строку досудового розслідування.

Крім того, у разі, якщо суд не вбачатиме підстав для закриття даного кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, адвокат ОСОБА_5 просить суд повернути обвинувальний акт прокурору, так як ОСОБА_4 не є суб'єктом цього злочину, вона, будучи військовослужбовцем, керівником групи розвідки, в ході несення служби під час бойових дій віддала наказ підлеглим заволодіти транспортним засобом, однак сторона обвинувачення намагається військову особу судити як цивільну, ігноруючи при цьому дію воєнного стану на території України та факт проведення станом на 08.03.2022 в межах м. Бровари й околицях міста активних бойових дій. Вказане в обвинувальному акті діяння невірно кваліфіковано, а викладені в обвинувальному акті фактичні обставини справи суперечать формулюванню обвинувачення та кримінально-правовій кваліфікації діяння, тобто обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала обидва клопотання захисника. Зазначила, що їй не зрозуміла суть обвинувачення, тому що якщо вона, будучи військовослужбовцем, віддала усний злочинний наказ, то вона має нести відповідальність як військовослужбовець. В обвинувальному акті не вказані мотив, мета, при яких саме обставин було скоєно інкримінуєме діяння, тому їй не зрозуміло, які саме кримінально протиправні дії їй інкримінуються.

Прокурор проти заявлених стороною захисту клопотань заперечував, та вказав, що клопотання про закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України безпідставне, так як кримінальне провадження № 0000123 було виділено з іншого 02.06.2022, а 19.08.2022 було повідомлено про підозру ОСОБА_4 та в межах двохмісячного строку боло складено обвинувальний акт та передано його до суду. Щодо клопотання про повернення обвинувального акту прокурору прокурор вказав, що заявляючи це клопотання захисником не вказано, яким саме вимогам ст. 291 КПК України не відповідає обвинувальний акт. Всі зазначені захисником обставини будуть доводитися і досліджуватися під час судового розгляду.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора.

Заслухавши доводи учасників кримінального провадження, вирішуючи клопотання сторони захисту та питання про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченої на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право в тому числі прийняти такі рішення: закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п. п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України; повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України; направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Клопотання сторони захисту про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчене протягом 2 місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, а згідно п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров'я особи.

Відлік такого строку слід здійснювати з дня притягнення до кримінальної відповідальності, як стадії кримінального провадження, яка згідно з п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Як вбачається із змісту клопотання захисника ОСОБА_5 та підтверджується матеріалами справи, кримінальне провадження №0000123 від 02.06.2022 було виділено з кримінального провадження №0000008 від 17.03.2022 за підозрою ОСОБА_7 (а.с.70-72), якому повідомлення про підозру вручено 25.04.2022 (а.с.13).

В подальшому 19.08.2022 у виділеному кримінальному провадженні №0000123 ОСОБА_4 повідомлено про підозру (а.с.13), а 14.10.2022 затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК України (а.с.2) та 17.10.2022 вказаний обвинувальний акт передано до Броварського міськрайонного суду Київської області (а.с.22).

Водночас, чинний КПК України не містить імперативної норми, відповідно до якої строки, сплив яких почався після повідомлення про підозру першій особі, мають враховуватися під час прийняття процесуальних рішень стосовно особи, якій повідомлено про підозру після виділення матеріалів кримінального провадження стосовно першої особи, що також узгоджується з практикою Верховного Суду (справи №№ 756/4855/17, 264/7347/20, 175/1370/21, 169/867/21).

Отже клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України безпідставне та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про призначення справи до розгляду чи повернення обвинувального акту прокурору, вивчивши зміст обвинувального акту та додані до нього документи, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України підлягає поверненню прокурору у зв`язку з порушенням вимог ст. 291 КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

Аналіз змісту вказаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини (час, місце, спосіб), що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

В силу ч. 1 ст. 348 цього Кодексу, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті "а" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України» нагадав, що поняття «обвинувачення» для цілей п.1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форму вини, мотив і мету, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено як національним законодавством, так і практикою Європейського суду з прав людини. Саме в межах висунутого обвинувачення має здійснюватись судовий розгляд, як це передбачено вимогами статті 337 КПК України.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але і на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Європейським Судом з прав людини сформульовано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27.02.1980; «Екле проти ФРН» від 15.07.1982, «Фоті та інші проти Італії» від 10.12.1982).

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту", а у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України - організація незаконного заволодіння транспортним засобом. Так, зі змісту ст. 289 КК України слідує, що об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Систематичний аналіз норм Особливої частини КК України дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину: воно полягає лише в активній поведінці - дії; дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умислом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мотив і мета.

Ретельно дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що в ньому допущено ряд суперечностей, а саме - не чітко сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ст. 289 КК України, тобто обвинувальний акт не містить інформації про те, чи була поведінка ОСОБА_4 незаконною, тобто чи не мала вона ані дійсного, ані уявного права на організацію заволодіння транспортним засобом; чи відбулося заволодіння зазначеного транспортного засобу без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника цього транспортного засобу.

Крім того в обвинувальному акті, при викладені обставин, які прокурор вважає встановленими, не зазначена мета, а також не зазначено місце вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення, що, на думку суду, також не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки свідчить про неналежне викладення в обвинувальному акті фактичних обставин, а це в свою чергу тягне порушення права обвинуваченої на захист, оскільки таке обвинувачення є неконкретним, і надає учасникам процесу можливість на власний розсуд трактувати пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення в частині такої фактичної обставини, як місце вчинення кримінального правопорушення.

Вказані обставини, на переконання суду є обов'язковими для доказування інкримінованого складу злочину, а звідси, складовими сформульованого обвинувачення.

Також суд звертає увагу, що зазначаючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України, при цьому кваліфікує як «організація незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб» (а.с.9).

Отже, очевидним є те, що фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, не містять всіх обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді призвело б до порушення права на захист ОСОБА_4 від пред'явленого їй обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки усе вищевикладене призвело, на думку суду, до нечіткості та неконкретності пред'явленого останній обвинувачення.

Суд позбавлений можливості роз'яснити обвинуваченій суть обвинувачення згідно положень ч. 1 ст. 348 КПК України, що є обов'язком суду.

Відсутність конкретного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченої мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього. Допустивши в обвинувальному акті вище зазначені порушення, прокурор не звернув увагу, що ці дії жодним чином не узгоджуються та не відповідають нормам КПК України, та являються прямим його порушенням.

Суд зазначає, що фактичні обставини провадження ним не досліджувалися і аналізу доказів здійснено не було, суд вказує лише на те, що вказаний акт складений з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, загальних засад кримінального провадження і засад, закріплених Конституцією України.

Таким чином, вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт, так як він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому допущено ряд суперечностей, а саме нечітко сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України, для усунення виявлених і зазначених вище порушень. При цьому судом враховується, що повернення обвинувального акту прокурору жодним чином не позбавляє права органи досудового розслідування та прокурора повторно спрямувати зазначене кримінальне провадження до суду у спосіб встановлений законом.

Постановляючи дану ухвалу суд звертає увагу на наступне:

- при прийнятті рішення суд не досліджував жодного доказу, а тому не вдався до оцінки наявності чи відсутності доказів, їх належності чи допустимості;

- суд не давав оцінку обставинам кримінального правопорушення, а лише зазначив на відсутність обов'язкових відомостей, які мають міститись в обвинувальному акті;

- призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, який не містить відповідних відомостей, означало б призвести до порушення права на захист обвинуваченої і до можливого скасування вищою інстанцією судового рішення, ухваленого за результатами розгляду справи судом, з підстав порушення права на захист.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 291, 314-315, 369-372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України з підстав закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000123 від 02.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27. Ч. 2 ст. 289 КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Копія ухвали негайно після її проголошення вручається учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1