Провадження № 1-кп/638/1688/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження кримінальне провадження №0000127 від 29.04.2024 року стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, кулеметника третього відділення окремого кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, -

встановив:

Відповідно до військового квитка МО085062 на ім?я

ОСОБА_4 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 на посаду кулеметника третього відділення, окремого кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Проходячи військову службу на посаді кулеметника третього відлілення, окремого кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби ЗС України), ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України. Проте старший сержант ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та скоїв кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), а саме незаконне придбання наркотичного засобу без мети збуту. Судовим розглядом кримінального провадження встановлено, що у ОСОБА_4 - військовослужбовця, який перебуває на посаді кулеметника третього відділення, окремого кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший сержант, при невстановлених обставинах виник умисел на придбання психотропної речовини, обіг якої обмежено - PVP, для особистого вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій умисел, направлений на незаконне придбання психотропних речовин, з метою подальшого вживання без мети збуту, у середині квітня 2024 року, більш точного часу встановити не виявилось можливим, перебуваючи в м. Ізюм Харківської області, з метою подальшого особистого вживання придбав за допомогою кросплатформенного месенджеру «Телеграм», який встановлений як

мобільний додаток в його мобільному телефоні, у невстановленої судовим розглядом особи, амфетамін, який віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Після чого отримав на мобільний додаток «Нова пошта» сповіщення з реквізитами відправки посилки з номером товаро-транспортної накладної 0922 на його ім?я на адресу відділення «Нова пошта» № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього ОСОБА_4 в обідній час 29 квітня 2024 року, попрохав свого товариша по службі - військовослужбовця ОСОБА_5 , який не був обізнаний вмістом посилки, отримати її. Так 29 квітня

2024 року приблизно об 17 годині 00 хвилин військовослужбовець ОСОБА_5 за проханням ОСОБА_4 прийшов до відділення «Нова пошта» № НОМЕР_2 , за вищевказаною адресою, знаходячись в приміщенні якого отримав посилку на ім?я ОСОБА_4 з номером товаро-транспортної накладної 0922, в якій знаходились два прозорі зіп-пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить в своєму складі PVP, який віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Таким чином, ОСОБА_4 у зазначений спосіб незаконно придбав речовину, яка містить в своєму складі PVP, який віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 0, 3441 г та 0, 3263 г., для власного вживання без мети збуту. Вказана психотропна речовина, обіг якої обмежено - PVP, перебувала у ОСОБА_5 до моменту виявлення і вилучення працівниками поліції в ході проведення огляду місця події в період часу з 17 год. 11 хв. до 17 год. 20 хв. 29 квітня 2024 в приміщенні відділення «Нова пошта» № НОМЕР_2 за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Східний, буд. 2.

Згідно висновку експерта №CE-19/121-24/13464-НЗПРАП від 30.05.2024

року надана на експертизу речовина, масою 0, 4901 г, 0, 4689 г, «в

представленому на дослідження сейф-пакеті PSP1250519 з рукописним текстом, в якому перебуває два полімерні зіп-пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору», містить в своєму складі PVP, який віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Маса PVP, в складі наданої речовини, становить 0, 3441 г та 0, 3263 г. Відповідно до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, канабіс (Таблиця І Список №

1) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких

заборонено. Отже, ОСОБА_4 в порушення вимог Законів України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав без мети збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено - PVP.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_4 подав заяву про роз`яснення йому вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_4 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч.3 ст.382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості, приходить до висновку, що він вчинив кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, тобто незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченою, дані про ї особу.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, із середньою освітою, військовослужбовець, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставиною, яка у відповідності до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставини, які у відповідності до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , відсутні.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових проступків буде призначення остаточного покарання у виді штрафу.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд також керується положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речовихдоказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання

-за ч.1 ст. 309 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової експертизи від 30.05.2024 року №СЕ-19/121-24/13464-НЗПРАП у розмірі 2650,48 грн.

Речовий доказ - полімерний сейф-пакет опечатаний, в якому перебуває речовина масою 0,4901 г, 0,4689 г та містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого заборонено PVP - знищити

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя: