У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000979, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Українське Іванівського району Херсонської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 3 346 грн.

Ухвалено, строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня приведення вироку до виконання - фактичного затримання на виконання вказаного вироку.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2023 року змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 , від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 3 роки, поклавши обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає даний вирок таким, що підлягає зміні в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість покарання.

Зазначає, що при призначенні покарання, суд не в повній мірі врахував особисті дані обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання та не дав їм належної оцінки.

Вважає призначення покарання дуже суворим, та таким, що за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-?X «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24.02.2022 р. строком на 30 діб, який у подальшому було продовжено, зокрема станом на 19.07.2023 р. воєнний стан в Україні не припинено та скасовано не було.

ОСОБА_5 19.07.2023 р., приблизно о 05.15 год., у АДРЕСА_3 , виявив відкриту хвіртку на вході у двір, де побачив відчинені вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 . У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

3 метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, їх карність, усвідомлюючи що його дії є непомітними для оточуючих, оскільки потерпіла ОСОБА_8 в цей час спала, ОСОБА_5 зайшов до квартири АДРЕСА_4 , де помітив у коридорі жіночу сумку, в якій був гаманець, дістав з вказаного гаманця кошти у сумі 120 грн. та поклав їх до кишені.

У подальшому ОСОБА_5 пройшов до приміщення кімнати, в якій на столі виявив два мобільні телефони марки «ZTE», вартістю 1 533,25 грн., та мобільний телефон марки «Samsung», вартістю 4 016,66 грн., та викрав вказане майно.

Утримуючи вказане майно при собі, залишив приміщення квартири та територію домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 5 669,91 грн.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 01.04.2016 р. за ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, звільнений 05.06.2023 р. по відбуттю строку покарання; у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше неодноразово притягався до кримінально відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема проти власності; має базову середню освіту, не працює, за станом здоров?я потребує лікування. Крім того, суд ураховує висновок органу пробації, згідно з яким ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення є дуже високим, ризик небезпеки для суспільства - дуже високим, виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше неодноразово притягався до кримінально відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема проти власності, не працює, за станом здоров?я потребує лікування, врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Крім того, суд врахував висновок органу пробації, згідно з яким, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення є дуже високим, ризик небезпеки для суспільства є дуже високим, виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Тобто, врахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, належно умотивувавши своє рішення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, призначив ОСОБА_5 покарання, яке на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів та, водночас, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Стосовно доводів захисника про те, що при призначенні покарання, суд не в повній мірі врахував особисті дані обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом?якшують покарання та не дав їм належної оцінки, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Повне визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення були враховані судом першої інстанції та дали суду право призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не виправдовують злочинної поведінки обвинуваченого та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не впливають на можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Наведені обставини, у своїй сукупності, свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_5 , системний характер його протиправної поведінки, схильність до продовження злочинної діяльності, стійку антисоціальну позицію й небажання стати на шлях виправлення, а відтак, застосування відносно обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання, не призведе до виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, хибне уявлення про безкарність.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3