ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5716/23 Номер провадження 11-кп/814/1443/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000610 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Лубни Полтавської області, українцю, громадянину України, з повною середньою освітою, пенсіонеру, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому,

обвинуваченому за ч.2 ст. 15 п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18.05.2024 включно.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, а саме ОСОБА_10 маючи намір на умисне вбивство соціального працівника ОСОБА_11 , яка доглядала батька обвинуваченого, влітку 2023 року підшукав виконавця, надав йому фото ОСОБА_11 та інформацію про неї, та визначив розмір винагороди в сумі 2000 євро. Після цього зустрівся із виконавцем, 28.08.2023 передав йому завдаток в сумі 1000 євро, а після повідомлення виконавця про вчинене вбивство, 31.08.2023 передав другу частину грошової винагороди в сумі 1000 грн.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що не зменшилися та продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного пристрою стеження, або визначити ОСОБА_10 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, що не перевищує суму 240000 грн.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором в судовому засіданні не доведено, доказів наявності ризиків прокурором не надано.

Вказує, що в обвинувальному акті безпідставно вказано обставини вчиненого кримінального правопорушення та підстави, які спонукали до вчинення діяння. Вина обвинуваченого у вчиненому не доведена.

Зазначає, що не враховано вік, наявність захворювань, інвалідності, місця проживання, відсутність судимостей, сімейні зв`язки, те, що він є опікуном свого молодшого недієздатного брата, те, що він є єдиним годувальником свого батька 1941 року народження, який прикутий до ліжка та недієздатного брата, та які залишилися без догляду.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисників в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілої, які просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000610 за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч.2 ст. 15 п.11, п.12 ч.2 ст. 115 КК України. В судовому засіданні 19 березня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 травня 2024 року включно.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення судом перевірялася під час обрання та продовження запобіжного заходу. 30.11.2023 було складено обвинувальний акт, який направлений до суду та справа розглядається судом першої інстанції. Тому, кваліфікація дій та всі доводи щодо наявності або відсутності вини обвинуваченого, чи його причетність до злочину, а також допустимість доказів мають вирішуватися судом під час судового провадження. На даному етапі судового розгляду суди позбавлені можливості вирішувати ці питання до розгляду справи по суті.

Разом з цим, необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється, так як апелянт просить призначити обвинуваченому інший запобіжний захід.

Суд, всупереч доводам захисника, належним чином мотивував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_10 , а саме особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до довічного позбавлення волі, те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено проти життя іншої особи, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не закінчено, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Також, суд належним чином врахував, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а саме замаху на умисне вбивства на замовлення групою осіб, що свідчить про високу ступінь суспільної небезпеки. При цьому при вирішенні питання про запобіжний захід, суд звернув вагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

При цьому, відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Вказаним правом суд скористався та не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави. Не зазначає сторона захисту переконливих доводів для визначення альтернативного запобіжного заходу і під час перегляду судового рішення.

Будь-яких доказів неможливості перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я учасниками не надано та колегією суддів не встановлено.

Відсутні і докази сторони захисту про те, що ОСОБА_10 здійснює догляд за батьком та братом, так як судом було встановлено, що батько обвинуваченого ОСОБА_12 перебуває в програмі «Догляд вдома» та щоденно отримує догляд та у разі потреби він може отримувати цілодобову допомогу. ОСОБА_13 , брат обвинуваченого, не є клієнтом програми, але користується послугами соціальних робітників.

Колегія суддів враховує вік, наявність місця проживання та відсутність судимостей, проте вказані доводи є недостатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні У зв`язку з цим у задоволенні апеляційної скарги захисника необхідно відмовити.

Керуючись ст. 405, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4