Номер провадження: 11-кп/813/1442/24
Справа № 523/7135/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002608 від 13.07.2019 року за апеляційною скаргою прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 року, стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-12.02.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України,

-11.08.2022 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.4 ст.185 КК України,

обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:

оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, обвинуваченому частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 11.08.2022 року у виді 5 (п`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у виді 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 залишено без змін у виді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання рахується з 22.10.2022 року.

ОСОБА_10 визнаний винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів для працездатних осіб, що становить 680 ( шістсот вісімдесят) гривень.

Відповідно до змісту мотивувальної частини вироку суду, ОСОБА_8 , 13.07.2019 року приблизно о 9:00 годині, перебуваючи на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останнього, умисно наніс один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, спереду в область верхньої частини тулуба ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна тулуба, яке не було небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_8 відразу ж умисно наніс ще один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, в область верхньої губи ОСОБА_11 , зліва, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани верхньої губи зліва, яка не була небезпечною для життя, а спричиняє розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок вищезазначеного удару ОСОБА_11 впав на асфальтове покриття, таким чином ОСОБА_8 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден кінцівок, які як у сукупності, так і окремо, не були небезпечними для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_10 , у зв`язку неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог КПК України та звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності. В іншій частині вирок місцевого суду прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, вчинено ОСОБА_10 13.07.2019 року. Відповідно до ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків. З моменту його вчинення минуло більше 4 років, інших кримінальних правопорушень обвинуваченим вчинено не було, а тому останнього необхідно звільнити від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.

Апеляційний розгляд проведено без участі обвинувачених, які не звертались із клопотання про здійснення розгляду за їх участі, а також без участі їх захисника, яка просила провести розгляд за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури, просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, у зв`язку з порушенням судом вимог ст.374 КПК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України (дала КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду та постановленні вироку вданому місцевий суд не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК, тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд визнає слушними доводи сторони обвинувачення щодо істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення, визнаного судом доведеним за результатами судового розгляду.

Положеннями ч.1 ст.91 КК визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Як свідчить зміст мотивувальної частини оскарженого вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та ОСОБА_10 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд першої інстанції дійшов висновку, про те, що обвинувачені вчинили кримінальні правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.07.2019 приблизно о 9:00 годині, перебуваючи на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останнього, умисно наніс один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, спереду в область верхньої частини тулуба ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна тулуба, яке не було небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_8 відразу ж умисно наніс ще один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, в область верхньої губи ОСОБА_11 , зліва, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани верхньої губи зліва, яка не була небезпечною для життя, а спричиняє розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок вищезазначеного удару ОСОБА_11 впав на асфальтове покриття, таким чином ОСОБА_8 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден кінцівок, які як у сукупності, так і окремо, не були небезпечними для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Однак, згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_10 пред`явлено значно ширше обвинувачення.

Так, зокрема в обвинувальному акті орган досудового розслідування зазначив, що « ОСОБА_8 13.07.2019 приблизно о 14:00 годині, перебуваючи на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров?ю останнього, умисно наніс один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, спереду в область верхньої частини тулуба ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна тулуба, яке не було небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 23.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_8 відразу ж умисно наніс ще один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, в область верхньої губи ОСОБА_11 , зліва, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваної рани верхньої губи зліва, яка не була небезпечною для життя, а спричиняє розлад здоров?я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день) та за цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N?6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок вищезазначеного удару ОСОБА_11 впав на асфальтове покриття, таким чином ОСОБА_8 спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді саден кінцівок, які як у сукупності, так і окремо, не були небезпечними для життя, а мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

При цьому, ОСОБА_10 13.07.2019, приблизно о 14:00 год., перебуваючи на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з раніше незнайомим йому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останнього, умисно наніс один удар кистю своєї правої руки, стиснутою в кулак, в область затилку ОСОБА_11 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна голови, яке не було небезпечним для життя, а має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти діб, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень».

Тобто, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст.374 КПК, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював повністю обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, а лише зазначив про частину обвинувачення одному з обвинувачених, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені судом за результатами розгляду кримінального провадження та які саме тілесні ушкодження наносив кожен з обвинувачених потерпілому.

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, вирок суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.374 КПК не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду, не вбачається які обставини, зокрема який повний обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Крім того, апеляційний суд вважає, що відсутність в оскарженому вироку чіткого формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинувачених, які регламентовані ст.42 КПК, що в силу положень ст.412 КПК, також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Приймаючи до уваги встановлені та наведені вище допущені місцевим судом істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення в даному кримінальному провадженні, колегія суддів звертає увагу місцевого суду, що під час нового розгляду кримінального провадження, суду слід оцінити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі та у разі наявності таких обставин врахувати їх при прийнятті рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 рокув кримінальному провадженні №0002608 від 13.07.2019 року, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та ОСОБА_10 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0002608 від 13.07.2019 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4