ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1227/24 Справа № 932/7818/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , подану на ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 20 квітня 2024 року, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) 00 грн.,

встановила:

В провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000608 від 28.07.2021 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 27 липня 2021 року приблизно о 07 годині 10 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля корпусу №2 будинку АДРЕСА_1 підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_7 та за допомогою газового балончику розпилив рідину сльозогінної та дратівливої дії в обличчя потерпілої ОСОБА_7 , спричинивши останній фізичний біль, після чого шляхом ривку заволодів чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Xiaomі» блакитного кольору, вартістю 1000 гривень із картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» із номером НОМЕР_1 , вартістю 100 гривень. Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Крім того, 14 вересня 2021 року о 17 годині 24 хвилини, під час відпрацювання території Шевченківського району міста Дніпра за орієнтуванням, біля будинку АДРЕСА_2 , оперуповноваженими ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було зупинено ОСОБА_6 , в ході проведення особистого обшуку у якого було виявлено та вилучено предмет, який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального (штурмового) пістолета калібру 9mm Р.А.К. №RFSID200400126 моделі «RETAY», виробництва Туреччини, який останній носив і зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України за ознаками незаконного придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Під час судового засідання ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 рокупродовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 20 квітня 2024 року, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) 00 грн.

Цим же рішенням суду відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ. Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені двох тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від чотирьох до шести років, і суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності його вини, дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику того, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корисливого кримінального правопорушення та звільнившись з місць позбавлення волі повторно обвинувачується у вчинені тяжкого корисливого злочину та у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері незаконного поводження зі зброєю. Він не має постійного місця роботи, тобто законного джерела для існування, у зв`язку з чим існує висока вірогідність, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вказав, що зважаючи на стадію судового провадження підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не вбачається, оскільки інші запобіжні заходи, в тому числі і цілодобовий домашній арешт, не зможуть забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Судом залишено без змін раніше визначений судом розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) 00 грн. і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків, які він в разі внесення зазначеної суми застави, зобов`язаний буде виконувати.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що дії прокурора та суду є неправомірними з огляду на те, що відсутні підстави для продовження застосування щодо нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянт наголошує, що усі свідки по справі опитані у судовому засіданні та дали всі необхідні покази, які, на переконання обвинуваченого, свідчать про не вчинення ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 у поданій ним апеляційній скарзі звертає увагу, що інші ризики є такими, що втратили свою актуальність та подальше його тримання під вартою є необґрунтованим і неправомірним.

В судове засідання апеляційної інстанції учасники кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового розгляду, не з`ялився, про причини своєї неявки суд не повідомили, однак їх відсутність, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшились та є такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду та можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень, вчинених під час дії воєнного стану в України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до семи та від чотирьох до шести років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Колегія суддів враховує те, що розгляд провадження наразі триває, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, проти власності, що за умови воєнного стану, підвищує встановлені судом ризики.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинуваченого, який має певні соціальні зв`язки, має місце реєстрації, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту та самим обвинуваченим не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, а доводи захисника щодо недоведеності обвинувачення та недопустимості частини доказів підлягають вирішенню при оцінці доказів у межах вирішення обвинувачення по суті.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 20 квітня 2024 року, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) 00 грн. - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4