Справа № 944/1472/24
Провадження №1-кп/944/880/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2024м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Яворові у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції з Ковпаківським районним судом м.Суми, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 07.02.2024 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, непрацюючого, учасника бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України КК України,

В С Т А Н О В И В:

судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно- небезпечний та кримінально-караний характер своїх дій, з метою контрабандного переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, 07.02.2024 о 11:48 год, прямуючи належним йому автомобілем марки «WW/ Роlо» д.н.з. НОМЕР_1 , з України в Республіку Польща через міжнародний пункт пропуску для автомобільного сполучення «Краківець» Львівської митниці, що знаходиться у смт Краковець Яворівського району Львівської області, приховавши від митного контролю, способом, що утруднює виявлення, а саме у анатомічній порожнині свого тіла, намагався перемістити через митний кодон України особливо небезпечний наркотичний засіб смолу канабісу, загальною масою 5,7633 грама, однак, свого умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки прихований ним наркотичний засіб було виявлено та вилучено в ході проведення прикордонно-митного контролю. При цьому, ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу, тобто спробі його переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 КК України.

До суду обвинувальний акт надійшов з угодою про визнання винуватості.

Згідно із цією угодою ОСОБА_5 повністю визнає вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичними обставинами і погоджується з кваліфікацією його дій.

В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Сторонами погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_5 , з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, предметом злочину є невеликий розмір наркотичного засобу, даних про особу підозрюваного (повністю визнав винуватість у вчиненому злочині, позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні матір похилого віку, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, учасник бойових дій), наявності обставин, що пом?якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, інвалід 3 групи), відсутності обставин, що обтяжують покарання та наслідків вчинення злочину, у кримінальному провадженні відсутній потерпілий і вчиненим підозрюваним злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та свідчить про наявність підстав для призначення на підставі ч.1, 2 ст.69 КК України іншого, більш м?якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.305 КК України без застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, сторони досягли порозуміння щодо призначення ОСОБА_5 узгодженого покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України, враховуючи положення ч.1, 2 ст.69 КК України, у виді громадських робіт строком 240 годин, без застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди. Наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , просить суд затвердити угоду про визнання винуватості від 15.03.2024.

Прокурор ОСОБА_3 вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 15.03.2024.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Як відомо із змісту статті 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У відповідності до статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Положеннями статті 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Згідно з ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Ухвалюючи цей вирок, суд враховує також правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 15.04.2020 у справі № 344/2514/19, згідно з якою, зокрема, право обвинуваченого на визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та укладення угоди про визнання винуватості передбачено діючим кримінальним процесуальним законом і може бути вільно використано ним відповідно до принципу диспозитивності. Невизнання своєї вини іншими особами у кримінальному провадженні не може бути підставою, яка унеможливлює або ускладнює реалізацію права обвинуваченого на укладання угоди про визнання винуватості.

А тому суд, реалізуючи відповідне право обвинуваченого, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості у цьому провадженні, незважаючи на те, що обставини вчинення дій, в яких суд визнає обвинуваченого винуватим, пов`язані з іншими особами. Адже саме щодо останніх суд не встановлює жодних обставин. В іншому разі, укладення угоди у цьому провадженні взагалі буде неможливим, а обвинувачений буде свавільно позбавлений такого права, що є частиною права на справедливий суд.

Як було встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України, а саме у закінченому замаху на переміщення через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю (контрабанді) особливо небезпечного наркотичного засобу.

Враховуючи норму ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за його вчинення законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з конфіскацією майна.

Свою винуватість у вчинених кримінального правопорушення обвинувачений визнав беззастережно.

У даному кримінальному провадженні потерпіла особа участі не бере.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.

Також судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та КК України, а також щодо узгодженої міри призначення покарання, підстав для відмови в її затвердженні не встановлено.

Згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання, при цьому враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, думку сторін угоди, суд вважає можливим при призначенні покарання обвинуваченому за ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України, застосувати вимоги ст.69 КК України, призначивши обвинуваченому більш м`який вид основного покарання, не зазначений у санкції ч. 2 ст. 305 КК України, у виді громадських робіт строком 240 годин.

Відповідно до ч.2 ст.69 КК України, суд вважає можливим не призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке передбачене санкцією ч.2 ст.305 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 зазначене вище покарання суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідатиме особі обвинуваченого, є справедливим і достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст.50 КК України меті покарання та відповідатиме принципу верховенства права, закріпленого ст.8 КПК України.

З огляду на вищенаведене, заслухавши думку сторін про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 15.03.2024 між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 , слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи матеріалів, речовин та виробів від 23.03.2024 № СЕ-19/114-22/2128-НЗПРАП у розмірі 2271,00 грн.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.

У зв`язку з відсутністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підлягає скасуванню запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000051 від 07.02.2024 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 КК України КК України, призначивши йому покарання у виді громадських робіт строком 240 ( двісті сорок) годин, без конфіскації майна.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн 84 коп витрат за проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 08.02.2024 на вилучені в ході огляду місця події на території міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України «Краковець» речі та предмети, а саме: згорток з речовиною коричневого кольору рослинного походження вагою 8 грам обмотаний у клейку стрічку, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03» чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_2 , IMI т2: НОМЕР_3 , із сім карткою мобільного оператора «Водафон» н.м.т. НОМЕР_4 та акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 07 лютого 2024 року на 1 аркуші.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- згорток з речовиною коричневого кольору рослинного походження обмотаний у клейку стрічку вагою 8 грам знищити;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03» чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , із сім карткою мобільного оператора «Водафон» н.м.т. НОМЕР_4 повернути ОСОБА_5 ;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 07 лютого 2024 року на 1 аркуші залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000051.

Скасувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою, статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; а також прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1