ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1381/24 Справа № 233/7275/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2024 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000537 від 01 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2024 року, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 - 2019 року народження, військовослужбовець військової служби за контрактом, начальник технічної частини, заступник командира з озброєння військової частини НОМЕР_1 , має військове звання капітан, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.62 КК України призначене вироком покарання замінено на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 роки. Вирішено питання про речові докази, арешт майна та судові витрати на проведення експертиз.

Згідно вироку суду, обвинувачений солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, командиром роти вогневої НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, близько 16 години 30 хвилин 31 серпня 2023 року, в світлий час доби, керуючи на достатніх правових підставах технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi» моделі «Pajero Sport» номерний знак НОМЕР_3 , рухаючись зі швидкістю приблизно 52-54 км/год по проїжджій частині проспекту Ломоносова в місті Костянтинівці Краматорського району Донецької області, з боку вулиці Ємельянова в напрямку вулиці Шмідта, та проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку АДРЕСА_2 після заокруглення дороги вліво відносно напрямку його руху, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не будучи уважним, не маючи перешкод технічного характеру для об`єктивного сприйняття дорожньої обстановки, адекватно не реагуючи на зміну дорожньої обстановки, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, де скоїв зіткнення з мотоциклом марки «VIPER» моделі «VM200-10» номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному для нього напрямку, внаслідок чого останній отримав несумісні з життям тілесні ушкодження у вигляді масивної поєднаної тупої травми тіла з множинними переломами кісток та ушкодженнями внутрішніх органів, що спричинило шок, від яких загинув на місці події.

Не погодившись з вказаним вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 огли подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи свою вину у скоєному злочині вважає вирок незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку з незастосування судом закону який підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування вказує, що за час проведення досудового слідства він вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, про неуважність і не зосередженість на дорозі під час керування транспортним засобом, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Вказує, що обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, визнання вини в повному обсязі, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, що обтяжують покарання, під час досудового розслідування, під час судового розгляду, не встановлено. Вважає, що застосована міра покарання на тривалий строк позбавить його волі, внаслідок чого він не зможе захищати свою країну, оскільки він є військовослужбовцем та вже тривалий час безпосередньо приймає участь у бойових діях, втратить соціальні зв`язки із суспільством та не зможе належним чином утримувати свою родину, оскільки має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , 2019 року народження. Також вважає, що не зможе матеріально підтримувати потерпілого по кримінальному провадженню ОСОБА_10 , який розраховує на його підтримку. Вважає, що під час судового розгляду судом не було встановлено усіх обставин, що характеризують його, як особу обвинуваченого, що на теперішній час його дружина ОСОБА_11 не працює, займається вихованням малолітнього сина ОСОБА_12 2019 року народження, єдиним засобом їхнього існування є його дохід. Вважає, що суд не в повній мірі врахував те, що він добровільно відшкодував потерпілому моральну і матеріальну шкоду, ще на стадії досудового розслідування. Його характеристику з місця несення служби, яка є позитивною. В момент вчинення кримінального правопорушення він не втік з місця вчинення злочину, особисто викликав швидку допомогу та поліцію і дочекався їх на місці вчинення злочину. Вважає, що суд першої інстанції фактично проігнорував думку потерпілого, оскільки судом не викликався та не допитувався потерпілий ОСОБА_10 , його думку не враховано відносно виду й розміру покарання, що не свідчить про те, що потерпілий однозначно висловив свою думку щодо призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства. Зазначає, що в нього не було захисника і він захищався самостійно, він юридично не обізнаний. Також вважає, що суд не надав йому шансу на виправлення, без ізоляції від суспільства, чим порушені його права. Зазначає, що орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, на що суд поставився критично. Вважає, що з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд мав можливість та законні підстави призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням 20% із суми мого грошового забезпечення в дохід держави. Вважає необхідним дослідити відомості, які характеризують його, лист військової частини НОМЕР_1 на 1 арк., заяву потерпілого ОСОБА_10 на 1 арк. Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст.58 КК України призначене вироком покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи, клопотань про відкладення слухання справи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій, в апеляційному порядку не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його ухвалення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст. ст. 370, 374 КПК України.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Дотримання вимог ст. 65 КК України з приводу загальних засад призначення покарання необхідно, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до санкції ч.2 ст.286 КК України, за скоєння вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно наявних матеріалів справи за вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 огли свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав у повному обсязі.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом ч.2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про незастосування судом закону який підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Відповідно до ч.1 ст.69КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, в даному випадку та враховуючи кваліфікацію інкримінованого, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, за висновком якої рівень ризику вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінується як низький. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від с суспільства.

Також апеляційний суд бере до уваги надану заяву потерпілого ОСОБА_10 на адресу апеляційного суду. Згідно якої осатаній просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_6 та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі призначивши службове обмеження. Зазначає, що ОСОБА_6 відшкодував йому усі збитки, організував та оплатив похорони, наразі ОСОБА_6 допомагає йому у побуті возить родичів до могили. Вважає, що ОСОБА_6 щиро розкаюється та намагається спокутувати свою вину.

Поряд із цим, під час перегляду спави апеляціною інстанцією, колегією суддів було встановлено, що ОСОБА_6 судом раніше не судимий, до адміністративної відповідальності, протягом останнього року - не притягався, має місце мешкання та адресу реєстрації, одружений, має на утримання малолітню дитину - ОСОБА_8 - 2019 року народження, осіб похилого віку на утриманні не має, працездатний, військовослужбовець військової служби за контрактом, на диспансерних обліках закладів охорони здоров`я - не перебуває, свою провину в інкримінованому - визнав у повному обсязі, шкодував про вчинене, відшкодував завдану шкоду потерпілому ОСОБА_10 , готовий нести відповідальність за скоєне.

Зазначені обставини, а саме позиція потерпілого ОСОБА_10 , який повністю підтримав вимоги апеляційної скарги та просив призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі призначивши службове обмеження, щире каяття обвинуваченого, яке знайшло своє відображення у матеріалах справи, та поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, враховуючи досудову доповідь та характеристику обвинуваченого, обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Приймаючи до уваги наведені вище обставини, колегія суддів вважає можливим застосувати відносно нього положення ч.1 ст.69 КК України та призначити ОСОБА_6 огли покарання нижче нижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

А також з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 огли можливе без ізоляції від суспільства і на підставі ст.58 КК України призначене покарання у виді позбавлення волі має бути замінено на покарання у виді службового обмеження на той самий строк з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_6 , оскільки вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідатиме вимогам ст.65 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого такими, що заслуговують на увагу, у зв`язку з чим, вирок суду, в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2024 року у кримінальному провадженнівнесеному до ЄРДР за №0000537 від 01 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.2 ст.286 КК України в частині призначення покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_6 , за ч.2 ст.286 КК Україниіз застосуванням ст.69КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.58 КК України призначене покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням 20% із суми його грошового забезпечення в дохід держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді