Справа № 489/4468/24
Провадження № 1-кп/489/844/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

03 липня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001484 від 14.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зі слів одруженого, зі слів маючого на утриманні п`ятьох малолітніх дітей, зі слів зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.03.2006 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 05.09.2006 Ленінським районним судом міста Миколаєва за ст. 187 ч. 1, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 18.10.2011 Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 18.04.2014 умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 25 днів; 22.06.2018 вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва за ст. 187 ч. 2 КК України до 8 років позбавлення волі, який скасований ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17.04.2019 та на даний час справа перебуває на розгляді суду,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту 13.11.2023 о 22:04 год. ОСОБА_3 , з метою реалізації злочинного умислу на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме нанесенням удару рукою по голові, відкрито викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 12», IMEI1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 , вартістю 7196 грн, із сім-картою «Водафон» НОМЕР_3 , яка для потерпілої матеріальної цінності не становить, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

03.07.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, у виді семи років трьох місяців позбавлення волі.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Потерпіла надала письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та визначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, зазначив про своє щире каяття та запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це. Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 03.07.2024 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисника про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

У кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

До набрання вироком законної сили відсутні підстави для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це, та обвинувачений на даний час перебуває в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» у зв`язку із обранням запобіжного заходу у виді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 03.07.2024 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк сім років три місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: оптичні носії з відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження (досудового розслідування).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1