ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 689/2388/22

провадження № 51-1034 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002376 від 05 жовтня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ярмолинці Хмельницької області, який зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області вироком від 21 серпня 2023 року визнав винуватим ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задовольнив частково. Стягнув зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 800 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди та 16500 грн витрат на правову допомогу.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задовольнив частково. Стягнув зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 800 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди та 15000 грн витрат на правову допомогу.

Вирішив питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

За обставин, детально викладених у вироку цього суду, 05 жовтня 2022 року близько 18:40 ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на території непрацюючого підприємства «Подільська смакота», розташованого по АДРЕСА_1 , зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_11 , з яким на ґрунті особистих неприязних відносин вступив у словесну суперечку, під час якої у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Тоді ж, ОСОБА_8 , тримаючи в руках невстановлений досудовим розслідуванням предмет ззовні схожий на кухонний ніж, лезом якого із прикладанням значної фізичної сили умисно наніс один удар у життєво-важливу ділянку тіла ОСОБА_11 , а саме, у надлопаткову ділянку справа, в результаті чого потерпілий нерухомо впав на землю, та з місця поранення розпочалась кровотеча. В подальшому до потерпілого ОСОБА_11 було викликано бригаду екстреної швидкої медичної допомоги, лікарі якої надали першу медичну допомогу ОСОБА_11 та госпіталізували останнього до КНП «Ярмолинецька багатопрофільна лікарня». Пізніше потерпілого було переведено до відділення анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради, де він перебував на лікуванні до 09 жовтня 2022 року, в якому цього ж дня близько 04:00 від отриманих 05 жовтня 2022 року травм настала смерть ОСОБА_11 .

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 09 січня 2024 року вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишив без змін, а апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - без задоволення.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі захисники, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості просять змінити оскаржувані судові рішення та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 2 ст. 121 КК України, виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що обтяжує покарання (вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння), доповнити мотивувальну частину вироку обставинами, що пом`якшують покарання (визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, усунення заподіяної шкоди, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, під впливом сильного душевного хвилювання) та призначити мінімальне покарання, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України. Також захисники просять скасувати судові рішення в частині вирішення цивільних позовів потерпілих, виділити матеріали в цій частині в окреме провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначають, що:

· висновки судів про доведеність пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України ґрунтуються на припущеннях та суперечать критеріям доведення винуватості поза розумним сумнівом;

· ОСОБА_8 не мав умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 , оскільки наніс лише один удар у спину, а не в ділянку розташування життєво важливих органів та добровільно припинив свої дії, маючи реальну можливість продовження нанесення ударів та доведення умислу до кінця, залишався в своєму житлі до приїзду поліції;

· поза увагою судів залишилось те, що після нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_11 , останнього разом із лезом ножа в спині неодноразово перевертали, транспортували та надалі обстежували протягом 6 годин до професійного надання медичної допомоги. Вважають, що вказані дії могли бути в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , у зв`язку із чим судом безпідставно було відмовлено стороні захисту у задоволенні клопотання про проведення комісійної судової медичної експертизи. Звертає увагу, що за фактом ненадання якісної медичної допомоги лікарні ОСОБА_8 подано заяву про вчинення злочину;

· орган досудового розслідування фактично не надав для ознайомлення матеріали досудового розслідування. Зауважує, що протокол від 29 листопада 2022 року свідчить лише про надання доступу до матеріалів кримінального провадження, а не про ознайомлення з їх змістом. Звертає увагу, що у вказаному протоколі не зазначено найменування матеріалів, з яким був ознайомлений ОСОБА_8 ;

· протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування був підроблений, у зв`язку із чим ОСОБА_8 подав заяву про вчинення вказаного злочину до ТУ ДБР;

· порушено право на захист ОСОБА_8 , оскільки 10 жовтня 2022 року повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри не вручалася, а підпис у відповідному повідомленні не належить засудженому;

· в момент вчинення злочину, ОСОБА_8 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, а вживав алкоголь вже після скоєного злочину. Водночас матеріали справи не містять допустимі докази на підтвердження стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 ;

· суди не врахували, що ОСОБА_8 визнав свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень, вчинив дії щодо відшкодування потерпілим завданих збитків, просив вибачення у потерпілих, активно сприяв встановленню судом усіх обставин. Суди при призначенні покарання ОСОБА_8 також не врахували дані про його особу, стан здоров`я, а також те, що останній на обліку у зв`язку з лікування алкогольної/наркотичної залежності не перебуває;

· цивільний позов ОСОБА_10 не підлягав задоволенню, оскільки остання не є дружиною померлого, а докази щодо їх спільного проживання однією сім`єю відсутні. Крім того, ОСОБА_9 не надав суду свідоцтво про народження, де зазначено, що його батьком є ОСОБА_11 ;

· сума задоволених позовних вимог в рахунок відшкодування моральної шкоди є надмірно великою та нічим не підтверджується, та є лише засобом збагачення потерпілих. Суд не врахував матеріальне становище ОСОБА_8 . Водночас останній вважає, що лише позовні вимоги ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди підлягали частковому задоволенню у розмірі 250 000 грн;

· потерпілими та їх представниками не надано договору про надання їм правничої допомоги та деталізованого розрахунку надання такої допомоги. Крім того, розмір такої винагороди є неспівмірним зі складністю цієї справи та обсягом наданих послуг;

· апеляційний суд безпідставно відмовив стороні захисту у низці клопотань, зокрема щодо повторного дослідження обставин кримінального правопорушення та доказів;

· ухвала апеляційного суду є немотивованою та не відповідає ст. 419 КПК України.

До Верховного Суду надійшли заперечення потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в яких останні просили залишити оскаржувані рішення без зміни та проводити розгляд справи за їх відсутності.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив судові рішення залишити без зміни.

Захисники та засуджений підтримали касаційну скаргу, просили змінити судові рішення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Водночас наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту положень ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Оскільки сторона захисту, оскаржуючи вирок місцевого суду, в апеляційній скарзі посилалася на невідповідність висновків суду обставинам справи і неповноту розгляду справи місцевим судом, а також на те, що суд надав неправильну оцінку доказам за наслідком судового розгляду, та, враховуючи, що вказані порушення, за умови їх підтвердження, могли вплинути на законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , відповідні доводи апеляційної скарги потребували ретельної перевірки.

Так, згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03 квітня 2023 року в справі № 537/984/20, суду апеляційної інстанції, необхідно здійснювати ретельну перевірку правильності встановлення обставин кримінального провадження за результатами оцінки місцевим судом доказів, наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту.

Апеляційний суд покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити й оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування судом норм матеріального і процесуального закону, безпомилковість вирішення тих питань, що підлягають з`ясуванню під час ухвалення судового рішення.

Процесуальні вимоги, засновані на вмотивованій незгоді та обґрунтованому запереченні правильності висновків місцевого суду щодо встановлених обставин, зобов`язують апеляційний суд надати мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. У разі залишення заявлених вимог без задоволення в судовому рішенні має бути зазначено підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має обов`язок усунути (у разі встановлення) допущені місцевим судом недоліки та суперечності, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Жодна норма кримінального процесуального закону, як установлений імперативний припис, не звільняє апеляційний суд від указаного вище обов`язку.

Крім того, як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, мета викладення мотивів рішення полягає в тому, щоб показати сторонам, що їх почули. Водночас це зобов`язує суддю обґрунтовувати свої міркування об`єктивними аргументами і дотримуватись прав сторони захисту (Ruiz Torija v. Spain, 09 December 1994, §29, SeriesA, no.303-A). Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожне порушене питання (Van de Hurk v. the Netherlands, 19 April 1994, §61, Series A, no.288), проте з рішення має бути зрозуміло, що головні проблеми, порушені у справі, було вивчено (Boldea v. Romania, 15 February 2007, §30, no.19997/02).

Втім суд апеляційної інстанції в ході розгляду цього кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 таких вимог не дотримався.

Як убачається з оскаржених судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, сторона захисту подала апеляційну скаргу, у якій, зокрема, вказувала, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведена поза розумним сумнівом, оскільки місцевий суд не надав належної оцінки показанням останнього в сукупності з іншими доказами в частині відсутності умислу на вбивство. Стверджувала, що його дії повністю охоплюються ч. 2 ст. 121 КК України. Крім того, захисники просили врахувати обставини, які пом`якшують покарання. Крім цього, захисники посилалися на те, що місцевий суд безпідставно задовольнив позов ОСОБА_10 , оскільки вона не є дружиною померлого ОСОБА_11 і факт їхнього спільного проживання не доведений. Зауважували, що місцевий суд визначив розмір морального відшкодування на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_9 надмірно великим та без урахування матеріального стану ОСОБА_8 .

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_8 у ході судового розгляду послідовно вказував, що не мав умислу, наміру та бажання вбивати ОСОБА_11 .

За наслідками апеляційного розгляду, погоджуючись з висновком місцевого суду в частині кваліфікації вчиненого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчать про наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на позбавлення життя.

Водночас ст. 24 КК України передбачено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Враховуючи положення ст. 24 КК України, умисне убивство може бути вчинено з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини та бажає її настання, або з непрямим умислом - коли особа хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання.

Втім, форма вини як елемент суб`єктивної сторони злочину з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, ст. 17, п. 2 ч.1 ст. 91 КПК України підлягає доведенню згідно із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Разом з тим, апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України та погоджуючись з кваліфікацією його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, дійшов передчасного висновку про наявність у засудженого саме прямого умислу на вбивство та не перевірив, з огляду на положення ст. 24 КК України, наявність непрямого умислу.

Також без належного спростування залишились доводи та показання засудженого щодо відсутності у нього наміру та бажання вбивати ОСОБА_11 , нанесення лише одного удару в спину, а не в ділянку розташування життєво важливих органів та добровільність припинення дій за існуванням реальної можливості продовження нанесення ударів.

Крім того, погоджуючись з призначеним судом першої інстанції покаранням, апеляційний суд не надав відповідь на доводи сторони захисту щодо наявності у ОСОБА_8 обставин, які пом`якшують покарання, передбачені пунктами 1, 2, 5, 7 ст. 66 КК України.

Крім цього, сторона захисту, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою, зауважувала, що протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 листопада 2022 року фальсифікований. Стверджувала, що протягом досудового розслідування ОСОБА_8 знаходився у слідчому ізоляторі, а відповідно до журналу відвідувань ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» того дня до останнього ніхто не приходив. Сторона захисту також наголошувала, що 30 листопада 2022 року слідчий перебував у вказаному слідчому ізоляторі лише 15 хвилин для вручення обвинувального акта.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження вказаних доводів сторона захисту надала апеляційному суду відповідну довідку ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» від 19 листопада 2023 року.

Так, за положеннями ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

З огляду на вказане, Суд зауважує, що перевірка дотримання органами досудового розслідування положень ст. 290 КПК України є вкрай важливою для доведення винуватості особи поза розумним сумнівом. Зважаючи, що суд касаційної інстанції в силу своїх повноважень позбавлений можливості встановлювати відповідні обставини, апеляційному суду необхідно перевірити доводи сторони захисту в цій частині, дати оцінку наданим доказам та мотивувати своє рішення в цій частині належним чином.

Отже, залишаючи без ефективної відповіді вищевикладені доводи сторони захисту, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що стало причиною неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку колегії суддів, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, що суперечить положенням статей 370, 419 КПК України, а висновки суду апеляційної інстанції про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення касаційної скарги захисників та скасування ухвали апеляційного суду на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України.

Під час нового розгляду апеляційному суду належить урахувати вказане в постанові суду касаційної інстанції, безпосередньо, за наявності для цього передбачених у законі підстав, дослідити необхідні докази, проаналізувати й оцінити їх у сукупності, і, дотримуючись приписів кримінального та кримінального процесуального законів, постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, навівши докладні, послідовні мотиви його ухвалення.

Крім того, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню, апеляційному суду серед інших обставин необхідно врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц, відповідно до якого суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Крім цього, згідно з приписами ч. 3 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу Суд враховує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Крім цього у цій справі йому обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому, зважаючи на таку процесуальну поведінку ОСОБА_8 та не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість останнього, з метою попередження ризику його переховування від суду, Суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 липня 2024 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3