Провадження №1-в/127/771/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці заяву засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнення від відбування покарання.

Заявник просить від національного суду врахувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді даної заяви по суті, що передбачено КПК України та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 28 Конституції України.

Дана заява ґрунтується на конкретних рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі, «Дембо та інші проти України», по якому суд дійшов висновку, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення. У зв`язку з чим, ОСОБА_4 просить замінити покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді 15 років позбавлення волі, тобто на певний строк та звільнити його в залі суду, у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання ОСОБА_4 з підстав викладених в клопотанні та просив суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах законодавства. Оскільки, на даний час діє механізм, який визначений ст. 81 та ст. 82 КК України, а також діє помилування указом Президента України, що визначений ст. 87 КК України. У випадку наявності певних захворювань у засудженого в такому випадку визначено положення ст. 84 КК України. Крім того, прокурор зауважив, що рішенням Конституційного суду України від 26.01.2011 визначено законним, заміну засудженим до покарання у виді смертної накри на покарання у виді довічного позбавлення волі, а відтак вважав, що підстав для задоволення клопотання засудженого не має, а тому у задоволенні клопотання засудженого просив суд відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу на засудженого ОСОБА_4 , суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Київського міського суду від 27.12.1999 за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України до покарання у виді смертної кари шляхом розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 08.06.2000 вирок Київського міського суду від 27.12.1999 змінено, призначено ОСОБА_4 за п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України (в редакції 1960 року) остаточно ОСОБА_4 визначено довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26.01.2017 засудженому ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.08.1999 по 08.06.2000 в строк відбування покарання із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12.03.2019 з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до КУпАП, КК України та КПК України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06.11.2022.

Зокрема, 06.11.2022 набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до КПК України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до частини першої статті 82 КК невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому частиною п`ятою статті 82 КК визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з частиною шостою статті 82 КК до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. У разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову, а стосовно засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше ніж через шість місяців. Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання. Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

У судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_4 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у 2024 році не звертався. Натомість засуджений наполягав на тому, що він має бути звільнений від відбування призначеного йому покарання саме у зв`язку із застосуванням норм кримінального закону, які не могли бути застосовані при призначенні йому кримінального покарання. При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування до засудженого звільнення від відбування покарання, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі. Саме тому в цій частині правові підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 КК України, помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 по даній справі засуджений 27.12.1999 вироком Київського міського суду за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України, до остаточного покарання у виді смертної кари шляхом розстрілу. 08.06.2000 ухвалою Верховного Суду України зазначений вирок змінено, призначене ОСОБА_4 за п.п. «ж», «з» ст. 93 КК України покарання у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі. На підставі ст. 42 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 94, 93 п. п. «ж», «з» КК України (в редакції 1960 року) остаточно ОСОБА_4 визначено довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

На даний час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)", відбув більше 25 років покарання у виді позбавлення волі. За місцем відбування покарання не працевлаштований, до нього застосовувалися як заходи дисциплінарного стягнення, так і заходи заохочення. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Як встановлено судовому засіданні, рішенням комісії установи від 10.03.2023 відмовлено в можливості представлення засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 82 КК України, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнення від відбування покарання, слід відмовити.

Керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 369-372, 392-395, 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя: