Житомирський апеляційний суд
Справа №287/3065/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 12.02.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову начальника сектору дізнання ВП № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 від 28.11.2023 про закриття кримінального провадження №0000099 від 16.11.2023.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нове рішення, яким її скаргу задовольнити та скасувати постанову начальника сектору дізнання ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 28.11.2023 про закриття кримінального провадження №0000099, внесеного до ЄРДР 16.11.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена передчасно, в зв`язку з необ`єктивністю та неповнотою її розгляду. Зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що не допитано свідків, та не було виконано всі інші слідчі та процесуальні дії, а тому винесена слідчим постанова всупереч ч.2 ст.9 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора в заперечення апеляційних вимог, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, дослідивши судове провадження 287/3065/23, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Норми ч.2 ст.9 КПК України передбачають, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень..

Відповідно до положень кримінального процесуального кодексу України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається за наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. Тому таке рішення можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

В силу завдань кримінального провадження слідчий повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів, версій у їх сукупності.

У разі закриття кримінального провадження постанова слідчого відповідно до вимог ст.110 КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно з вимогами, передбаченими ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; ) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження, вказані вимоги процесуального закону дотримані.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_7 , слідчий суддя керувався тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000099 від 16.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, проведено достатньо повно і об`єктивно, а прийняте за результатами перевірки рішення (постанова начальника сектору дізнання ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 від 28.11.2023, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України) відповідає вимогам ст.110 КПК України, є законним та вмотивованим, його зміст відповідає фактичним обставинам справи.

Так, в провадженні СД ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебували матеріали кримінального провадження №0000099 від 16.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Органом досудового розслідування під час розслідування цього провадження проведені відповідні слідчі дії на встановлення всіх обставин вище зазначеного провадження, зокрема: допитаний ОСОБА_7 , як потерпіла щодо фактичних обставин подій (обставини позичення грошей останньою ОСОБА_9 , існування між ними усних домовленостей щодо повернення коштів, зобов`язання ОСОБА_9 повернути кошти під розписку, тощо); допитаний в якості свідка ОСОБА_10 (співмешканець ОСОБА_7 ), яким підтверджено вище зазначені обставини; свідок ОСОБА_9 (обставини позичення грошей нею грошей у ОСОБА_7 , існування усних домовленостей щодо повернення коштів, написання нею розписки щодо зобов`язання віддати ОСОБА_7 позичені грошові кошти, повернення нею протягом 5 років щомісячно коштів у сумі 2000 гривень, тощо)

Крім того, органом досудового розслідування встановлено, що 28.10.2015 ОСОБА_9 було написано розписку про те, що вона отримала 05.01.2013 грошову позику в сумі 2000 доларів США та зобов`язується їх віддати ОСОБА_7 на протязі півроку.

Таким чином, в ході досудового розслідування об`єктивно було встановлено, що між потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 фактично було укладено грошову позику.

За висновком органу досудового розслідування, в діях ОСОБА_9 , як і будь-якої іншої особи, жодних умисних дій щодо протиправного заволодіння чужим майном в набутті права на нього шляхом обману потерпілої ОСОБА_7 чи зловживання його довірою, не вбачається (ст.190 КК України).

В свою чергу, отримання майна за умови виконання якого-небудь зобов`язання належить кваліфікувати як шахрайство в тому разі, коли винна особа в момент заволодіння цим майном мала на меті його присвоїти, а зобов`язання не виконувати. Як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою, слід розглядати укладення договорів кредиту, позики, попередньої оплати за виконання певної роботи тощо без наміру повернути отримані кошти чи інші матеріальні цінності, виконати належно обумовлену роботу чи повернути борг. Із суб`єктивної сторони шахрайство характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Відсутність хоча б одного зі складових елементів шахрайства, у тому числі об`єктивної чи суб`єктивної сторони, означає, що дії осіб, поведінка яких оцінюється, можуть бути в іншій юридичній площині, ніж кримінальна, а саме свідчити про наявність цивільного або господарського спору.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого.

При цьому, згідно висновку ВС, наведеному у справі № 442/3912/19 від 16.08.2022, за змістом якого відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання - не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство.

Крім того, нормами ЦК України визначено те, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням вище зазначеного, а саме встановлення відсутності в діях ОСОБА_9 жодних умисних дій щодо заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), на думку апеляційного суду, вирішуючи скаргу ОСОБА_7 , слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону та прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні поданої скарги на постанову начальника сектору дізнання ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 від 28.11.2023 про закриття кримінального провадження №0000099 від 16.11.2023.

Як вважає апеляційний суд, фактично, в даному випадку об`єктивно вбачаються цивільно-правові відносини, які виникли між скаржником ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

При цьому, за результатами апеляційної перевірки, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному провадженні у повній мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому законом процесуальному порядку докази, за результатами чого винесено обґрунтовану постанову про закриття кримінального провадження.

Посилання апелянта на не проведення слідчим всіх необхідних слідчих дій, не знайшли свого підтвердження як слідчим суддею під час розгляду скарги, так і в ході апеляційного перегляду ухвали слідчого судді та постанови про закриття кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, встановлення фактичних обставин подій у кримінальному провадженні №0000099 від 16.11.2023, як і належна оцінка доказів у цьому кримінальному провадженні, обумовили прийняття слідчим рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутності в діях ОСОБА_9 , як і інших осіб, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Жодних належних доказів на спростування цих висновків скаржником апеляційному суду не надано.

В свою чергу, як вважає апеляційний суд, приймаючи рішення слідчий суддя повно та всебічно дослідив обставини закриття кримінального провадження та дав належну оцінку доказам, які були зібрані в ході досудового розслідування та дійшов правильних висновків про законність постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Доводи та обставини викладені ОСОБА_7 в його скарзі на постанову слідчого про закриття кримінального провадження та у апеляційній скарзі на ухвалу слідчого судді щодо викладених обставин кримінального правопорушення, були належно перевірені слідчим у ході досудового розслідування, та слідчим суддею під час судового розгляду скарги останнього, спростовуються матеріалами судового та кримінального проваджень.

Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження, слідчий належним чином мотивував своє рішення та, оцінивши усі зібрані докази, надав відповіді на поставлені ОСОБА_7 питання, що обумовлюють закриття кримінального провадження та є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Підстави для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 12.02.2024, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову начальника сектору дізнання ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_8 від 28.11.2023 про закриття кримінального провадження №0000099 від 16.11.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :