Справа № 282/138/24
Провадження № 1-кс/282/139/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 рокуселище Любар

Слідчий суддя Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна, а саме: автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 сірого кольору та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 на ТЗ Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_1 , що видано на ім`я ОСОБА_4 , жительки АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000022, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Любарського районного суду ОСОБА_5 від 29.01.2024 року накладено арешт (позбавлено права на відчуження, розпорядження та/або користування) на свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видане на ім`я ОСОБА_4 , яке вилучено під час затримання ОСОБА_6 та на автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 сірого кольору, який вилучено 23.01.2024 під час обшуку та який належить на праві власності ОСОБА_4 , однак на момент вчинення злочину перебував у користуванні ОСОБА_6 .

В клопотанні ОСОБА_3 вказує, що відповідно до довіреності від 02.02.2024, ОСОБА_4 уповноважила її представляти інтереси останньої в органах України та за її межами з питань володіння, користування, експлуатації, а також розпорядження належним їй на праві власності автомобілем марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 . Однак, фактично вказаний автомобіль був переданий їй раніше та використовувався нею та її чоловіком ОСОБА_6 , зокрема для виконання бойових завдань, пов`язаних із наданням відсічі збройній агресії російської федерації на території України, під час проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 вважає, що арешт автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 є необґрунтованим та позбавляє її можливості користування транспортним засобом у повсякденному житті, а отже просить скасувати арешт.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась надала суду заяву в якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. Клопотання підтримала та просила його задовольнити з мотивів викладених у ньому.

Прокурор Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони центрального регіону ОСОБА_7 за клопотанням якого накладено арешт на вищевказане майно у судове засідання не з`явився. Однак, у матеріалах справи міститься його лист від 28.03.2024 у якому він проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що даний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, у якому досудове розслідування не закінчено, досудове розслідування триває в рамках визначених КПК України, а тому вважає дане клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши і дослідивши матеріали клопотання та надані слідчим матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

В провадженні СВ Відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000022, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.01.2024 року, за фактом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області по справі №282/138/24 від 29.01.2024 року накладено арешт (позбавлено права на відчуження, розпорядження та/або користування) на свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що видане на ім`я ОСОБА_4 , яке вилучено під час затримання ОСОБА_6 та на автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 сірого кольору, який вилучено 23.01.2024 під час обшуку.

Арешт накладено у відповідності до п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою збереження його в якості речового доказу.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 є ОСОБА_4 .

02 лютого 2024 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , була посвідчена довіреність, відповідно до її змісту, ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_9 представляти її інтереси з питань експлуатації та розпорядження належним їй транспортним засобом марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, рішення у справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).

Так, у судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Pajero» р/н НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 визнані речовими доказом у кримінальному провадженні №0000022, досудове розслідування якого не закінчено.

Згідно ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Крім того, арештоване майно не являється особистою власністю ОСОБА_3 , а вона лише має право ним розпоряджатися згідно довіреності, а також те, що вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у справі, дослідження яких може відбутися тільки на стадії судового розгляду.

Також, слід зазначити, що слідчий суддя, на даний стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є арешт майна.

З огляду на викладене, враховуючи, що зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, у рамках кримінального провадження по арештованому автомобілю не проведено усі необхідні слідчі дії та експертизи, накладення на нього арешту, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, відповідає вимогам ст.170 КПК України, а відтак, заявлене клопотання є передчасним і в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.107, 131, 132, 170 - 174, 309, 369 - 371 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000022 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1