ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1410/24 Справа № 186/876/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком до 04 травня 2024 року включно, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 гривень,

встановила:

В провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000136 від 10 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення злочинів проти власності, 10.07.2022 року о 07 годині 00 хвилин, в умовах воєнного стану, перебуваючи у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 відпиляв ножем кабельно-провідникову продукцію в чорній ізоляційній обмотці марки ТППЄП 100х2х0,4 в загальній кількості 14,5 метрів, який належить АТ «Укртелеком» загальною вартістю 2 545,18 грн.. Після цього, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, але не зміг розпорядитись вказаним майном, оскільки був затриманий працівниками поліції.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України за ознаками закінченого замаху на повторне, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 02 серпня 2022 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на сходинковому майданчику між першим та другим поверхом у під`їзді АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, здійснив викрадення велосипеду марки «TitanPorshce» вартістю 5200 гривень, з яким вийшов за межі під`їзду та покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Під час судового засідання ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 04 травня 2024 року включно.

Однозначно визначено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60560 гривень.

На ОСОБА_7 , у відповідності до положень статті 194 КПК України, покладено наступні обов`язки:

- не відлучатись із місця реєстрації: АДРЕСА_3 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, прибувати до суду за першою вимогою.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які мали місце при обранні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мають місце і на теперішній час, Крім того, судом було враховано стан здоров`я обвинуваченого, його вік та відсутність сталих соціальних зв`язків.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано вимоги ч.3 ст.183 КПК України та визначено суму застави - двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 гривень), що складає 60 560 гривень, що не є завідомо непомірним для обвинуваченого, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації:

АДРЕСА_4 обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує на те, що суд протягом судового розгляду не бере до уваги заяви обвинуваченого про те, що інкриміновані злочини він не скоював та всі докази його винуватості, які зібрані прокурором та надані суду, були повністю сфальсифіковані працівниками поліції, стосовно чого він вже звернувся до ТУ ДБР м.Полтави та наразі Департаментом внутрішньої безпеки ГУНП в Дніпропетровській області триває перевірка вищевикладених фактів.

Захисник наголошує, що судом не враховані всі обставини, які надають можливість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Зокрема, вказує, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК прокурором не доведені та лише є його припущеннями, оскільки вони ґрунтуються тільки на можливому в майбутньому вчиненні ОСОБА_7 спроб уникнути покарання у разі доведеності його винуватості та наявності в нього судимостей.

Крім того, сторона захисту вказує, що фактів намагання переховуватися чи покинути межі міста, чи інформації про такі наміри зі сторони ОСОБА_7 прокурором суду не надано, а під час досудового розслідування обвинувачений завжди самостійно з`являвся до слідчого, в минулому ніколи в розшуку не перебував, приводів не мав, хоча і був судимим.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, що посягають на матеріальні цінності інших осіб, вчиненого під час дії воєнного стану в України, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких. Крім того, судом враховується, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, судимість не знята та не погашена, та наразі обвинувачується у вчиненні злочинів в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Не спростовують правильності висновків суду й посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 місця реєстрації та постійного місця проживання, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти його вчиненню. Такі відомості не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо фальсифікації доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, на чому наполягає сторона захисту.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, а доводи захисника щодо недоведеності обвинувачення та недопустимості частини доказів підлягають вирішенню при оцінці доказів у межах вирішення обвинувачення по суті.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 04 травня 2024 року включно, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 60 560 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4