справа № 208/4047/22
№ провадження 1-кп/208/247/24
УХВАЛА

22 квітня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000317 розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Казахстан, громадянина України, раніше неодноразово судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судове засідання не з`являється потерпілий ОСОБА_7 , на допиті якого наполягає сторона захисту. Судом ухвалено рішення про надання органу поліції доручення про встановлення місцезнаходження зазначеної особи.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано наступним.

Білоус обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі тяжкого, не має сталих соціальних зв`язків, що вказує на існування ризику переховування від суду з огляду на міру покарання яка йому загрожує у разі визнання винним. Білоус не мав постійного місця роботи та заробітку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що вказує на можливість вчинення інших злочинів з метою заробітку коштів. Обвинувачений особисто знайомий з потерпілим по справі, знаходячись на свободі може незаконно на нього впливати з метою зміни показань на свою користь.

Адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Білоус тривалий час перебуває під вартою, даних при його переховування від слідства немає. Обвинувачений самостійно видав викрадене майно. Просив змінити запобіжний захід на менш суворий. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

ЄСПЛ у рішеннях по справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що особа може ухилятись від слідства.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні низки умисних корисливих злочинів, в тому числі тяжкого, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Судом встановлено, що Білоус 10-ть разів поспіль судимий за умисні, корисливі, у тому числі тяжкі злочини, неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі. Будучі засудженим вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська до покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, за час апеляційного оскарження вироку ОСОБА_9 інкриміновано вчинення тяжкого умисного злочину.

Дані, про те, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, мав якийсь стабільний заробіток, суду не надані. Суд вважає про доведеність існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, ризику переховування Білоус від суду з огляду на міру покарання яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винним.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На думку суду, також залишається ризик впливу обвинуваченого на недопитаного судом потерпілого ОСОБА_7 .

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у тому числі на реабілітаційній програмі релігійної організації, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 183 КПК України, Білоус визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Докази сторони обвинувачення досліджено судом у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 19.06.2024 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, окрім застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1