справа № 361/4503/24
провадження № 1-кс/361/876/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 м. Бровари

Слідчий суддя Броварський міськрайонний суд Київської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

скаржника ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_5 на дії слідчого по кримінальному провадженню №0000983, -

в с т а н о в и в :

08.05.2024 до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_5 на дії слідчого по кримінальному провадженню №0000983, яке обґрунтовано наступним.

У клопотанні зазначено, що 02.05.2024 слідчий слідчого відділу Броварського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 надав ОСОБА_5 постанову про передачу речових доказів на відповідальне зберігання від 02.05.2024 по кримінальному провадженню №0000983, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно цієї постанови мені повернуто мій власний автомобіль державний реєстраційний номер АН82890В марки FIAT модель ТІРО на відповідальне зберігання.

Водночас з тексту цієї постанови вбачається, що раніше, 09.04.2024 цей слідчий подав до Броварського міськрайонного суду Київської області клопотання про арешт вищевказаного автомобіля з забороною його відчуження та розпорядження до прийняття рішення по кримінальному провадженню. Також в постанові зазначено, що ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області (не зазначено якого саме судді та коли) на автомобіль марки FIAT модель ТІРО реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено (не зазначено що саме) з забороною його відчуження та розпорядження до прийняття рішення по кримінальному провадженню.

ОСОБА_5 у своїй скарзі зазначає що дійсно 08.04.2024 року в с. Княжичі Броварського району Київської області з вини водія іншого автомобіля відбулася ДТП за участю власного автомобіля ОСОБА_5 державний реєстраційний номер АН82890В марки FIAT модель ТІРО. В той же день зазначений автомобіль було вилучено слідчим Броварського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 та поміщено на штраф-майданчик нібито для проведення невідкладних слідчих дій. Відповідного протоколу про тимчасове вилучення майна слідчим не складалось та ОСОБА_5 або її довіреній особі, яка керувала її автомобілем, не надавалось.

ОСОБА_5 , як власник автомобіля, жодної участі у цьому ДТП не приймала. По зазначеному кримінальному провадженню ОСОБА_5 є цивільним позивачем і відповідно до ч. 3 ст. 61 КПК України має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого.

Про накладення арешту на її автомобіль ОСОБА_5 нічого не відомо, в суд для участі в розгляді клопотання про арешт майна відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України її, як власника майна, не викликали. На неодноразові звернення до слідчого щодо надання мені документів про вилучення/арешт мого автомобіля мені було відмовлено.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_5 просила слідчого суддю визнати дії слідчого Броварського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 по тимчасовому вилученню та арешту мого особистого майна, а саме - автомобіля реєстраційний номер АН82890В марки FIAT модель ТІРО, незаконними. Скасувати арешт автомобіля реєстраційний номер АРІ82890В марки FIAT модель ТІРО (за наявності такого).

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 та скаржник свою скаргу підтримали та просила задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні зазначив, що арешт на транспортний засіб ОСОБА_5 накладався ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2024 справа №361/3694/24, але станом на сьогодні не проведені технічні експертизи. У кримінальному провадженні №0000983 процесуальний статус ОСОБА_5 не визначався. ЇЇ чоловік, який був за кермом автомобіля скоріше за все буде свідком, однак через фізичний брак часу не встигає провести всі процесуальні дії та викликати на допит всіх осіб, причетних до даного кримінального правопорушення. Вважає, що клопотання передчасне, та відразу після проведення експертиз, авто буде повернуто власнику. У задоволенні скарги ОСОБА_5 просив відмовити.

Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали, що додані до клопотання, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про скасування арешту на майно, з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Частина перша статті 174 КПК України передбачає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, володілець майна ОСОБА_5 та її представник - адвокат ОСОБА_4 мають довести, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або, що арешт на майно накладено необґрунтовано.

Відповідно до ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.04.2024 справа №361/3694/24, провадження №1-кс/361/876/24 у кримінальному провадженні №0000983 від 09.04.2024 було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль марки FIAT модель ТІРО реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 .

У вищевказаній ухвалі слідчий суддя зазначив, що підставою для накладення арешту є збереження речових доказів. Крім того матеріали клопотання слідчого про накладення арешту містять постанову про призначення судової інженерно-технічної експертизи від 9.04.2024.

Вирішуючи подане клопотання, суд враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що закріплено в ч.1 ст. 170 КПК України.

З огляду на викладене, враховуючи досліджені під час судового засідання докази, суд вважає, що ОСОБА_5 та її адвокатом ОСОБА_4 не доведено, що в подальшому застосуванні арешту на автомобіль відпала потреба, тому підстави для скасування арешту відсутні.

Таким чином, ні скаржником ні її захисником не доведено, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту, оскільки провадження у цьому кримінальному провадженні на даний час не завершено, а арешт було накладено з метою збереження речових доказів, з метою проведення всіх експертиз у кримінальному провадженні №0000983 від 09.04.2024.

Керуючись ст.ст. 170, 171-174, 309, 372, КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії слідчого по кримінальному провадженню №0000983 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 22.05.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_6