Справа № 761/1659/24
Провадження № 1-кс/761/1775/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ», на бездіяльність уповноважених осіб БЕБ України у кримінальному провадженні №0000063 від 04.09.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у вказаному кримінальному провадженні,

ВСТАНОВИЛА :

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ», на бездіяльність уповноважених осіб БЕБ України у кримінальному провадженні №0000063 від 04.09.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у вказаному кримінальному провадженні, в якій адвокат просить зобов`язати детектива БЕБ України ОСОБА_4 повернути майно, вилучене 27.12.2023 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 13, та яке належить ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ».

Дана скарга обгрнутовується тим, що БЕБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000063 від 04.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

12.12.2023 в рамках даного кримніального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надано дозвіл на проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ПрАТ «ДБК-4» та якими фактично користуються службові особи ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та ТОВ «ДБК-ГАРАНТ». За його результатами виявлено та вилучено низку речей та документів, що не належать ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ».

Разом з тим, у ході проведеного обшуку вилучено майно, яке перебувало у фактичному володіння ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ» та вилучення яких не передбачено ухвалою слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку.

Відтак, на думку адвоката, детектив вийшов за межі наданих йому повноважень вилучаючи речі та документи, що прямо не зазначені в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку.

28.12.2023 адвокатом направлено до БЕБ України клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, однак, така вимога задоволена не була. Разом з тим, уповноважений детектив у кримінальному провадженні до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не звертався.

Адвокат ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду, до суду не з`явився. Жодних клопотань, у тому числі про відкладення, до суду не надходило.

З врахуванням того, що для розгляду вказаної категорії скарг встановлено скорочені терміни, а особа, яка подала скаргу, будучи повідомленою про час та дату розгляду скарги, до суду не з`явилась, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, слідчий суддя вважає за доцільне розглянути скаргу за відсутності заявника адвоката ОСОБА_3 .

Уповноважена особа БЕБ України, бездіяльність якої оскаржується, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилася. Разом з тим, до початку судового розгляду від детектива Головного підрозділу детективів БЕБ України ОСОБА_4 надійшов лист №11/6/4.5/4844-24 від 29.02.2024, з якого вбачається, що у ході проведеного 27.12.2023 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено мобільний телефон та низку документів щодо реалізації майнових прав на об`єкти нерухомості від імені, у тому числі, ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ». Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2024 накладено арешт на вказане майно в частині вилучених документів. Також дететив просив долучити ухвалу слідчого судді до матеріалів скарги.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність у судовому засіданні особи, бездіяльність якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України закріплює, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

У ході судового розгляду скарги адвоката ОСОБА_3 встановлено, що Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове у кримінальному провадженні №0000063 від 04.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

В рамках даного провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2023 надано дозвіл на проведення обшуку нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ПрАТ «ДБК-4» та якими фактично користуються службові особи ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та ТОВ «ДБК-ГАРАНТ».

Разом з тим, у ході проведеного обшуку вилучено певне майно, які перебувало у фактичному володіння ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ» та вилучення якого не передбачено ухвалою слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Разом з тим, ч. 7 ст. 236 КПК України встановлює, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Положеннями ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

У відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Відтак, відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Із долученої детективом БЕБ України ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2024 вбачається, що клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задоволено частково та накладено арешт на вилучені 27.12.2023 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , документи, що належать ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ». Так, слідчий суддя прийшов до висновку, що вилучені документи відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовими доказами у кримінальному провадженні згідно з постановою детектива від 28.12.2023. Разом з тим, слідчий суддя відмовив у накладенні арешту на мобільний телефон, користувачем якого є ОСОБА_6 , оскільки прокурором не доведено, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення обставин в рамках даного провадження та має ознаки речового доказу.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

У свою чергу, ч. 11 ст. 170 КПК України закріплює, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з тим, ст. 169 КПК України містить положення щодо порядку припинення тимчасово вилученого майна. Таке майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Частиною 3 ст. 173 КПК України встановлено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Однак, слідчий суддя звертає увагу, що у своїй скарзі адвокат ОСОБА_3 не ставить перед слідчим суддею питання про повернення тимчасово вилученого мобільного телефону марки Iphone іmеі: НОМЕР_1 з сім-карткою номером мобільного телефону НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи з вимог скарги, які самостійно сформовані заявником на його розсуд, слідчий суддя, виходячи із принципу диспозитивності, не вирішує питання щодо повернення мобільного телефону, який був вилучений під час обшуку 27.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що на майно, вилучене у ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ», у встановленому законом порядку частково накладено арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2024, а щодо тимчасово вилученого мобільного телефону, в арешті якого відмовлено, вимоги адвоката ОСОБА_3 про його повернення не заявляються, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ», на бездіяльність уповноважених осіб БЕБ України у кримінальному провадженні №0000063 від 04.09.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у вказаному кримінальному провадженні, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 167-169, 170, 171, 173, 234, 236, 303-307, 369, 370, 372, 375, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ТОВ «ДБК-ІНДУСТРІЯ», на бездіяльність уповноважених осіб БЕБ України у кримінальному провадженні №0000063 від 04.09.2023, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у вказаному кримінальному провадженні, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 12 березня 2024 року о 10 годині 10 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1