Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/276/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного 29 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000784, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

З представлених матеріалів кримінального провадження вбачається, що за клопотанням слідчого СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 від 30 квітня 2024 року, погодженого з прокурором Олександрійської окружної прокуратури ОСОБА_10 , ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року на електро-велосипед марки «CROSSR» чорного кольору, рюкзак темно зеленого кольору із речами ОСОБА_8 , спортивні штани із слідами рідини бурого кольору, документи на ім`я ОСОБА_8 , мобільний телефон марки «Meizu» білого кольору, ніж із коричневим руків`ям накладено арешт.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що дане майно є речовим доказом, оскільки відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, так як є матеріальними об`єктами, що можуть зберігати сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на особисті речі, документи та мобільний телефон ОСОБА_8 , вказуючи на те, що вилучені при особистому огляді речі та документи ОСОБА_8 не ідентифіковані, у протоколі не визначені, не являються предметом або знаряддям злочину, не підпадають під критерії ст. 98 КПК України, а тому законні підстави для їх арешту на думку захисника відсутні.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Однією з процесуальних гарантій реалізації прав людини в кримінальному провадженні являється здійснення слідчими суддями, у порядку передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених КПК (статті 370, 372).

Вона має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Під обґрунтованістю ухвали розуміється її постановлення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами та іншими матеріалами, якими слідчий чи прокурор обґрунтовують доводи клопотання, та які досліджені під час судового розгляду та оцінені слідчим суддею відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Вмотивованою є ухвала слідчого судді, в якій наведені належні й достатні мотиви та підстави її ухвалення.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, тощо.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 29.04.2024 року в період з 20.10 год. по 21.19 год. ОСОБА_8 затримано в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Під час затримання у ОСОБА_8 вилучено електро-велосипед марки «CROSSR» чорного кольору на якому наявний замекаючий пристрій із замком, рюкзак темно зеленого кольору із речами ОСОБА_8 , спортивні штани із слідами рідини бурого кольору, документи на ім`я ОСОБА_8 , мобільний телефон марки «Meizu» білого кольору, ніж із коричневим руків`ям.

Вказані речі та документи, згідно постанови слідчого визнані речовими доказами, при цьому акт огляду речей та документів матеріали клопотання не містять, конкретних даних які саме речі були вилучені в рюкзаку темно зеленого кольору та перелік документів ОСОБА_8 , процесуальні документи також не містять.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали не містять достатньо даних, які вказують про те, що особисті речі, які містяться у рюкзаку та документи ОСОБА_8 відповідають критеріям ст. 98 КПК України, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно.

У зв`язку з вищевикладеним, застосування арешту на вилучені у Поліщука особисті речі та документи не відповідає критеріям розумності та співрозмірності обмеження прав та відповідно не виправдовує потреби досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, ухвала слідчого судді про арешт майна в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 173, 174, 309, 370 - 372, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного 29 квітня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000784, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України - скасувати в частині накладення арешту на рюкзак темно зеленого кольору із речами ОСОБА_8 , документи на ім`я ОСОБА_8 .

В решті вказану ухвалу слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2024 року - залишити без змін.

Зобов`язати слідчого ОСОБА_9 негайно повернути ОСОБА_8 рюкзак темно зеленого кольору із речами ОСОБА_8 та документи на ім`я ОСОБА_8 .

Контроль за виконанням даної ували покласти на процесуального прокурора ОСОБА_10 .

Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4