УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Київ

справа № 372/240/23

провадження № 51-1293 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 наухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо засуджених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

установив:

За вироком Обухівського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Обухів Київської області та жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено, кожного окремо, за ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, їх звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням кожному іспитового строку на 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Також цим вироком частково задоволено цивільний позов ОСОБА_4 та стягнуто солідарно із засуджених на користь потерпілого відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року, за результатами розгляду апеляційних скарг: потерпілого ОСОБА_4 , засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , вирок залишено без зміни.

Відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції кваліфікував дії засуджених ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 122 КК України, як вчинення групою осіб без попередньої змови між собою умисних спільних дій, які стали наслідками заподіяння ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягли за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілому.

У касаційній скарзі потерпілий, вказуючи на незаконність ухвали апеляційного суду через порушення судом вимог ст. 419 КПК України, просить переглянути її у касаційному порядку.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги потерпілого в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засудженим, внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який, на його думку, не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України, в ухвалі не зазначив підстав, з яких його скаргу визнав необґрунтованою.

Перевіривши доводи касаційної скарги потерпілого, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, кваліфікація діянь вчинених кожним за ч. 1 ст. 28 - ч. 1 ст. 122 КК України, у касаційній скарзі потерпілим не оспорюються.

Доводи потерпілого у касаційній скарзі про відсутність в ухвалі апеляційного суду підстав з яких його апеляційну скаргу визнано необґрунтованою в частині безпідставного, на його думку, застосуванням до засуджених судом першої інстанції ст. 75 КК України та м`якого покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з положеннями ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, зокрема, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається із змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись із вироком, потерпілий ОСОБА_4 , засуджений ОСОБА_6 й ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Переглядаючи вирок за вказаними скаргами апеляційний суд, зокрема, розглянув доводи потерпілого про м`якість призначеного засудженим покарання та його твердження про необґрунтоване звільнення їх від відбування цього покарання з випробуванням.

Залишаючи скаргу потерпілого без задоволення, в якій він, зокрема, просив призначити засудженим покарання у виді позбавлення волі, апеляційний суд, залишаючи вирок без зміни, вказав в ухвалі підстави, з яких визнав доводи потерпілого необґрунтованими.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що при застосуванні засудженим заходу примусу, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених ними кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як нетяжке, думку потерпілого щодо необхідності призначення суворого покарання, наслідки вчиненого, особу кожного засудженого, їх вік, сімейний стан, позитивну характеристику по місцю проживання, ставлення до скоєного, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, передбачених статтями 66, 67 КК України, призначив покарання, в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі.

При цьому, ухвалюючи вирок, урахувавши досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику засуджених, дійшов висновку про можливість виправлення засуджених без відбування покарання, оскільки вважав, що виправлення засуджених та запобігання вчинення ними інших злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому ухвалив рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, з чим погодилась колегія суддів апеляційного суду.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, відповідно до вказаних вимог закону, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі потерпілого доводи, які за своїм змістом є аналогічними доводам його касаційної скарги та визнавши їх необґрунтованими, навів у рішенні належні й достатні мотиви їх спростування.

Тому, доводи потерпілого про невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України є безпідставними.

Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і відповідає вимогам закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Отже, враховуючи, що з касаційної скарги, наданої до неї копії судового рішення не вбачається підстав для її задоволення, колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потерпілому слід відмовити.

Керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року щодо засуджених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3