КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 з доповненнями та захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 16.02.2024 задоволено частково клопотання слідчого Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 21.03.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень, та покладено на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/572424 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2342/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначено строк дії покладених на підозрюваного обов`язків - 60 днів з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, але в межах строку досудового розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині визначення розміру застави, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та продовжити ОСОБА_6 строк триманням під вартою на 31 день без визначення розміру застави, строком до 21.03.2024 включно.

20.03.2024 від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що слідчий суддя дійшов висновку про визначення щодо підозрюваного ОСОБА_12 застави в розмірі 1 514 000 грн, не навівши мотивів прийнятого рішення з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, та не вказавши, чому слідчий суддя не взяв до уваги доводи прокурора.

Також, визначаючи підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави, суд не врахував, що підозрюваний змінив реєстрацію свого місця проживання, з адреси у м. Києві на адресу: АДРЕСА_1 .

На переконання прокурора, визначення судом ОСОБА_6 розміру застави не забезпечить усунення існуючих ризиків, а тому відповідно вимог ст. ст. 197, 199 КПК України останньому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Крім того, 08.04.2024 надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , в якій захисник просив поновити строк апеляційного оскарження, та скасувати ухвалу слідчого судді в частині строку дії обов`язків щодо ОСОБА_6 , постановивши нову ухвалу про визначення строку дії обов`язків щодо ОСОБА_6 до 21.03.2024.

В апеляційній скарзі захисник зазначав, що під час розгляду клопотання слідчий суддя не дослідив обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри та докази, якими прокурор обґрунтовував підозру.

Фактично стороною обвинувачення взагалі в клопотанні не зазначено виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Крім того, апелянт зазначав, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 21.03.2024, а відтак,за правилами ч. 3 ст. 197 КПК України, у разі продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 строк дії ухвали не повинен перевищувати строк досудового розслідування, тобто не пізніше 21.03.2024.

Однак слідчим суддею визначено строк дії застави визначено на 60 днів, тобто більше ніж строк досудового розслідування.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, захисник зазначав, що повний текст судового рішення отримано на електронну пошту адвоката ОСОБА_8 05.04.2024 та передано адвокату ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, думку підозрюваного ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а подані апеляційні скарги з доповненнями задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ст. ст. 7, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого розглянуто 16.02.2024 за участю підозрюваного та його захисника ОСОБА_13 , із проголошенням у судовому засіданні вступної та резолютивної частини ухвали.

Повний текст оскаржуваної ухвали проголошено 16.02.2024 у відсутності учасників судового провадження, та відомості про направлення копії ухвали слідчого судді прокурору у матеріалах справи відсутні.

Як зазначив апелянт, на повний текст ухвали направлено захиснику ОСОБА_8 05.04.2024, тоді як подано апеляційну скаргу 08.04.2024.

Колегія суддів вважає обгрунтованими вказані доводи захисника про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2024, оскільки матеріали справи не містять даних про обізнаність сторони захисту із мотивами та обгрунтуванням оскаржуваної ухвали до 05.04.2024, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається із матеріалів судового провадження, у провадженні Головного слідчого управління Служби безпеки України перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000294 від 28.03.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. ст. 1112 КК України.

21.12.2023 о 10 год. 40 хв. ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 1112 КК України.

21.12.2023 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні громадянином України умисних дій, спрямованих на допомогу державі - агресору (пособництво) з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. ст. 1112 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.12.2023 щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.02.2024 включно.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 від 13.02.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000294 від 28.03.2023 продовжено до трьох місяців, тобто до 21.03.2024 включно.

15.02.2024 слідчий Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 31 день в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.03.2024 включно, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16.02.2024 задоволено частково клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 21.03.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень, та покладено на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Визначено строк дії покладених на підозрюваного обов`язків - 60 днів з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, але в межах строку досудового розслідування.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

Продовжуючи підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. ст. 1112 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. ст. 1112 КК України, є обґрунтованою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про часткове продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер, суспільну небезпечність та наслідки злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При цьому, як встановлено слідчим суддею, слідчим та прокурором належним чином не доведено наявність ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, з чим погоджується і колегія суддів.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, зокрема його вік та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, майновий та сімейний стан, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

При цьому, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, п. 3 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення йому застави, в розмірі, більшому ніж передбачено п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України для вказаної категорії злочину, а саме у виді 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 грн.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 грн., який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованим.

Викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 доводи про недоведеність обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 1112 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного злочину.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника на те, що строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 21.03.2024, а відтак, за правилами ч. 3 ст. 197 КПК України, у разі продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 строк дії ухвали не повинен перевищувати строк досудового розслідування, тобто не пізніше 21.03.2024, у той час як слідчим суддею визначено строк дії застави на 60 днів, поза межами строку досудового розслідування, спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Так, як убачається із ухвали суду першої інстанції, слідчим суддею враховано наявні у справі відомості щодо кінцевого строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000294 до 21.03.2024, та за змістом оскаржуваної ухвали строк дії ухвали вірно визначено до 21.03.2024 року, тобто у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000294.

При цьому, при визначенні строку дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків, у разі внесення застави, слідчим суддею вказано про покладення таких обов`язків на 60 днів з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави, але в межах строку досудового розслідування. Таким чином, при вказівці строку дії покладених на ОСОБА_6 обов`язків, слідчим суддею окремо зазначено про обмеження такого строку межами строку досудового розслідування, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону у цій частині колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що беручи до уваги кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_6 злочину, з урахуванням положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, щодо останнього слід застосувати запобіжний захід без визначення застави, не грунтуються на вимогах закону.

Так, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком, а тому доводи апелянта у цій частині не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, на переконання колегії суддів, врахувавши процесуальну поведінку підозрюваного та дані про його особу,який раніше не судимий, одружений, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, позитивно характеризується, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при визначенні підозрюваному розміру застави одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, доказів недостатності застосованого підозрюваному запобіжного заходу для виконання покладених на нього обов`язків, прокурором не надано.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст. 203 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Тобто, законодавцем встановлено певний процесуальний запобіжник, що унеможливлює обмеження прав особи поза межами кримінального провадження.

Ураховуючи, що на день апеляційного розгляду закінчився строк дії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2024 року про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 строку тримання під вартою до 21.03.2024, та на даний час фактично відсутній предмет апеляційного оскарження у зв`язку з припиненням дії оскаржуваного рішення, колегія суддів у даному випадку позбавлена реальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 з доповненнями та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3