Справа № 216/1665/24
Провадження № 1-кп/216/430/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 8 кримінальне провадження № 0000059 від 19 січня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зеленодольська Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, є військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , обіймає посаду водія-слюсара ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 3-го танкового батальйону у військовому званні «сержант», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія-слюсара ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 3-го танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати та брати участь у бойових діях на певний період, 22.11.2023 року повідомив командуванню військової частини завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо вибуття останнього до військово-медичного клінічного центру Східного регіону для проходження ВЛК і найближчим часом планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто, діючи шляхом обману, ухилився від несення військової служби до 29.11.2023 року, убувши за місцем свого мешкання до АДРЕСА_2 , де проводив вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 29.11.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до військово-медичного клінічного центру Східного регіону з щирим каяттям у скоєному, чим припинив вчиняти військовий злочин. При цьому будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі сержант ОСОБА_3 командуванню частини НОМЕР_1 не надав.

Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія-слюсара ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 3-го танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати та брати участь у бойових діях на певний період, 08.12.2023 року повідомив командуванню військової частини завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо проходження лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, і що після одужання планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто, діючи шляхом обману, ухилився від проходження військової служби в період з 08.12.2023 року до 15.12.2023 року, проводячи вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 15.12.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, з щирим каяттям у скоєному повідомив про себе та вчинюваний злочин командуванню військової частини НОМЕР_1 , чим припинив вчиняти (військовий злочин). При цьому будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі сержант ОСОБА_3 командуванню частини НОМЕР_1 не надав.

Разом з тим ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді водія-слюсара ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 3-го танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки й бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати та брати участь у бойових діях на певний період, 09.01.2024 року повідомив командуванню військової частини завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо проходження лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, і що після одужання планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто, діючи шляхом обману, ухилився від проходження військової служби в період з 09.01.2024 року до 13.01.2024 року, проводячи вільний час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 13.01.2024 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 з щирим каяттям у скоєному, чим припинив вчиняти військовий злочин. При цьому будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі сержант ОСОБА_3 командуванню частини НОМЕР_1 не надав.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом обману, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

06 березня 2024 року між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, було укладено угоду про визнання винуватості, яку вони підписали, при цьому обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних вище фактичних обставин і кваліфікації.

За змістом угоди про визнання винуватості сторони погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і на підставі ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік з відрахуванням у дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 , вважаючи, що при укладенні цієї угоди дотриманні вимоги КПК України та КК України, просив її затвердити й призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

ОбвинуваченийОСОБА_3 та його захисникОСОБА_5 також просили затвердити угоду й призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, а також ствердив про розуміння ним права на справедливий судовий розгляд, наслідків укладення та затвердження цієї угоди, характеру обвинувачення, виду й розміру покарання, запевнивши про добровільність укладення угоди.

З огляду на наведене суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, за ознаками ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом обману, вчиненого в умовах воєнного стану, доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

Під час судового засідання суд роз`яснив сторонам кримінального провадження наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, з`ясував в обвинуваченого належне усвідомлення ним права на справедливий судовий розгляд, переконався в добровільності укладення сторонами цієї угоди, перевірив угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального та кримінального законів, а також роз`яснив обмеження права оскарження вироку на підставі угоди.

Ураховуючи викладене, встановивши, що укладення угоди є добровільним, умови угоди не суперечать чинному законодавству, а наслідки затвердження та невиконання угоди сторонам зрозумілі, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368-371, 373, 374, 376, 468-470, 472-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 березня 2024року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000059 від 19 січня 2024 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами угоди міру покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік з відрахуванням у дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1