Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/69/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у м. Кропивницькому Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000566, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в її інтересах, на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2023 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Світловодська Кіровоградської області, громадянка України, одружена, яка не працює, з середньою освітою, зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судима, -

визнана винуватою та засуджена за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, тобто з 30 серпня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4844 гривні 06 копійок в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 755 гривень 12 копійок в рахунок відшкодування витрат на проведення судових експертиз.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона вчинила закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

30 серпня 2022 близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_7 перебувала в гостях у своєї знайомої ОСОБА_9 у приміщенні житлового будинку, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у приміщенні кухні вживали алкогольні напої.

Під час спільного вживання алкоголю між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, у ході якої ОСОБА_9 нанесла ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

У ОСОБА_7 з мотивів особистої образи та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та агресії, яка підсилювалась алкогольним сп`янінням, виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 перебуваючи у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , відшукала на лаві біля входу до приміщення вказаного житлового будинку ніж, взявши його до рук та використовуючи в якості знаряддя вбивства, підійшла до ОСОБА_9 , яка перебувала у будинку на сходах, які вели до приміщення кухні, та нанесла ножем шість потужних, цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи - в область живота, грудної клітини з права, правого плеча потерпілої ОСОБА_9 . Після чого залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 118 від 14.10.2022 року, ОСОБА_7 спричинила потерпілій ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 хоча і вчинила усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, направленого на умисне вбивство ОСОБА_9 , злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки внаслідок проведеного медичними працівниками Комунального некомерційного підприємства "Світловодська ЦРЛ" комплексу реанімаційних заходів, життя ОСОБА_9 було врятоване.

Виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема способу, характеру, знаряддя спричинення тілесних ушкоджень, ступеню тяжкості і локалізації спричинених потерпілій тілесних ушкоджень в діях ОСОБА_7 вбачається прямий умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 , який вона не довела до кінця з причин, які не залежали від її волі.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.09.2023, стосовно ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що вирок місцевого суду є невмотивований, містить протиріччя, а тому не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Зокрема, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинила закінчений замах на вбивство.

Мотивуючи своє рішення суд у вироку зазначив, що в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_7 можливо і не бажала смерті потерпілій, оскільки вони знаходились у відносно дружніх стосунках, але спосіб спричинення тілесних ушкоджень та кількість колото-ріжучих ударів в тіло вказують на протилежне, а саме на те, що в той момент обвинувачена умисно, цілеспрямовано завдала значну кількість ударів ножем в різні частини тіла потерпілої.

З наведеного вбачається, що суд припускає, що ОСОБА_12 можливо і не бажала смерті потерпілої.

Однак, замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з неналежних від нього обставин.

Також вказує, що судом не встановлено та не зазначено у вироку поведінку обвинуваченої безпосередньо після вчинення злочину, що також має значення для справи.

За таких обставин вирок суду є невмотивованим, винесений без дотримання вимог ст. 374 КПК України, що відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.09.2023, щодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

Вказує, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що 30 серпня 2022 року потерпілою ОСОБА_9 було спричинено побої ОСОБА_7 .

Також, факти неправомірних дій стосовно ОСОБА_7 з боку потерпілої ОСОБА_9 підтверджується витягом з реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0000690 за ч. 4 ст. 185 КК України (за фактом викрадення у ОСОБА_7 смартфона), витягом з реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №0000569 за ч. 1 ст. 125 КК України (за фактом заподіяння ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень).

Аналіз тілесних ушкоджень потерпілої та їх локалізація говорять про те, що вони були нанесені безпорядочно, в різні частини тіла два в живіт, два в область грудної клітини та два в руку, що більш характерно саме для захисту від нападу ніж нападу з метою вбивства.

Особа, яка має умисел на позбавлення життя людини наносила б усі удари у життєво важливі частини тіла.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №118 від 14.10.2022 у потерпілої виявлено шість тілесних ушкоджень, з яких п`ять легких та лише одне тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_7 пояснила, що наміру позбавляти життя ОСОБА_9 у неї не було, удари ножем спричинила з метою припинення нападу останньої. Відразу після того, як ОСОБА_9 зупинила свій напад на неї, вона припинила завдавати їй удари.

Отже, у судовому засіданні не було доведено вчинення ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, саме замаху на умисне вбивство.

Обвинувачена, наносячи удари ножем потерпілій, діяла виключно з метою самозахисту і припинення протиправного суспільно-небезпечного посягання на охоронювані законом права та інтереси, а також здоров`я, чим перевищила межі необхідної оборони від дій потерпілої, яка була не озброєною.

Таким чином, доказами, які надані стороною обвинувачення, не доведено вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та подія кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить змінити правову кваліфікацію інкримінованого їй кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вона не вчиняла закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та пом`якшити призначене покарання.

Вказує, що у неї був викрадений телефон, потерпіла ОСОБА_9 наносила їй побої, вона діяла виключно з метою самозахисту свого життя та здоров`я, оскільки потерпіла напала на неї зненацька ззаду. Умислу на вбивство потерпілої у неї не було.

Зазначає, що при призначенні покарання, місцевим судом не в достатній мірі враховано, що вона одружена, має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаялася у вчиненому.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу та обвинуваченої ОСОБА_7 , підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку місцевого суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції не недотримано.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинення усіх дій, які обвинувачена вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак довести свій злочинний умисел до кінця не змогла, з причин, що не залежали від її волі.

Перевіривши зібрані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні, проаналізувавши та надавши їм відповідну правову оцінку, місцевий суд погодився із такою правовою кваліфікацією протиправних дій обвинуваченої та дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні.

Проте, із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (далі - Постанова), замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Згідно із пунктом 22 вказаної Постанови питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, колегія суддів погоджується із фактичними обставинами встановленими місцевим судом, проте не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_7 , з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема показань обвинуваченої ОСОБА_7 , наданих суду першої інтонації, щодо встановлення обставин події, які відбувалися 30 серпня 2022 року, вона 28 серпня 2022 року прийшла у гості до ОСОБА_11 де спільно вживали алкогольні напої. У той час вдома була і потерпіла ОСОБА_9 . Внаслідок вживання значної кількості алкогольних напоїв вона залишилася ночувати, наступного дня знову спільно з ОСОБА_11 та двома невідомими чоловіками вживали алкогольні напої та знову залишилася ночувати, побоюючись іти додому щоб не лаятись із чоловіком.

Починаючи з 28 і до 30 серпня ОСОБА_9 агресивно поводилася щодо неї, декілька разів била її по обличчю та намагалася вигнати. Агресія мабуть була пов`язана з її психічним захворюванням та не бажанням бачити як лаються її мати та вітчим ОСОБА_13 , якого у той час не було дома та який повинен був повернутися.

Прокинувшись зранку вона у черговий раз поставила питання про зникнення телефону, що був при ній, на що отримала відповідь від ОСОБА_11 про те, що його забрали невідомі чоловіки, яких ОСОБА_14 називала поліцейськими. Потім спільно з ОСОБА_11 випили по декілька чарок горілки і остання пішла на город.

Зрозумівши, що телефон їй ніхто не поверне вона вирішила вийти на вулицю з приміщення кухні, яке розташоване у підвальному приміщенні будинку. Знаходячись на сходах у напрямку виходу побачила невідомого чоловіка на сусідньому домоволодінні якого почала прохати сфотографувати її з метою фіксації побоїв на обличчі. Почувши суть розмови ОСОБА_9 накинулася на неї , схватила її за волосся та почала затягувати назад у цокольне приміщенні кухні, вони разом почали падати та продовжувати боротьбу.

Побоюючись за власне життя, оскільки ОСОБА_9 вже неодноразово спричиняла тілесні ушкодження, вона побачила побутовий ніж, який лежав поруч зі сходами та схвативши його почала наносити удари потерпілій у різні частини тіла з метою припинення її протиправних дій.

Свою вину у нанесенні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді колотих ран визнає повністю, але ці дії вчинила не з метою вбивства, а лише з метою необхідної оборони, вважає себе потерпілою (т.3 арк.к.п.74).

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що дійсно протягом декількох днів поки ОСОБА_7 перебувала в гостях завдавала їй ляпасів з тією метою, щоб вона не матюкалася, але вона не реагувала та продовжувала вживати алкоголь з мамою ОСОБА_11 .

Чому ОСОБА_7 завдала їй ударів ножем вона не розуміє, адже для цього не було ніяких підстав. Дійсно 30 серпня 2022 року на сходах між ними стався конфлікт в ході якого ОСОБА_9 намагалася вигнати обвинувачену з дому, тому що мама пішла працювати на вулицю і повинен був додому повернутися вітчим (т.3 арк.к.п.74-75).

Законний представник потерпілої ОСОБА_11 показала, що її донька ОСОБА_9 має захворювання і не в повній мірі може розуміти значення своїх дій та контролювати свої емоції. У ті дні коли ОСОБА_7 перебувала у них у гостях між нею та донькою виникали суперечки з приводу непристойної поведінки обвинуваченої.

Момент спричинення дочці тілесних ушкоджень у виді колото-різаних ран вона не бачила, оскільки пішла з кухні на вулицю працювати.

Почувши крик повернулася до приміщення будинку, де і побачила доньку вже з різаними ранами, після чого намагалися разом чоловіком, який у той момент повернувся додому, надати їй першу медичну допомогу.

Вважає, що дії обвинуваченої були спрямовані саме на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , так як ОСОБА_7 ніхто не утримував у будинку і вона мала можливість вирушити додому, але залишалася вже третій день у них.

Дійсно протягом цих днів вони з ОСОБА_7 вживали алкогольні напої у великій кількості, вона втрачала контроль над собою та засинала, наступного дня все продовжувалось знову (т.3 арк.к.п.75).

Представник потерпілої ОСОБА_15 показала, що на її думку в діях обвинуваченої вбачається умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, на користь якої суд повинен стягнути вартість витрат, пов`язаних з її лікуванням та моральну шкоду, розмір якої потерпіла визначила 10000 гривень (т.3 арк.к.п.75).

Свідок ОСОБА_16 показав, що в кінці літа 2022 року він вийшов на власне подвір`я та побачив як із цокольного приміщення домоволодіння АДРЕСА_3 піднімалася жінка, яка звернулася до нього з проханням сфотографувати її. Він відмовив, оскільки не бажав спілкуватися з нею. Чітко не пам`ятає, а можливо і не бачив, чи були тілесні ушкодження на обличчі у жінки, після чого пішов у своїх справах. Моменту бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 він не бачив, але чув, що між ними виник конфлікт, хто був ініціатором цих подій йому не відомо (т.3 арк.к.п.76).

Свідок ОСОБА_17 показав, що є вітчимом потерпілої і протягом останніх днів перед злочином їздив у село доглядати за садом, а повернувшись додому 30 серпня 2022 року почув крик у власному подвір`ї, зайшовши до приміщення кухні побачив ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , яка кричала про те, що їй боляче, після чого доньці була надана медична допомога. Йому відомо про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 могли вживати спільно алкогольні напої, але, що призвело до таких тяжких наслідків йому не відомо (т.3 арк.к.п.76).

Такий перебіг подій, який встановлений місцевим судом, з яким погоджується колегія суддів, узгоджується із іншими наявними у матеріалах провадження доказами, зокрема:

протоколом огляду місця події від 30 серпня 2022 року, згідно якого у АДРЕСА_3 в будинку, а саме у цокольному приміщенні, де облаштовано кухню та до якої ведуть сходи, виявлено сліди боротьби, на стінах та дверях виявлено плями бурого кольору схожі на кров. Фототаблиця до даного протоколу відображає розташування згаданого будинку, сходів у приміщення кухні у цокольному поверсі, плями крові на стінах, дверях, підлозі (т.1 акр.к.п.145-157);

протоколом огляду місця події від 31 серпня 2022 року, з якого вбачається, що у домоволодінні АДРЕСА_3 виявлено та вилучено змиви з стін, дверей та підлоги, також були вилучені кухонні ножі, що знаходились у вказаному приміщенні. Фототаблиця до протоколу відображає загальну обстановку на території домоволодіння та у приміщенні кухні (т.1 арк.к.п.166-176);

протоколами огляду місця події від 03 вересня та 04 вересня 2022 року з яких вбачається, що у домоволодінні АДРЕСА_3 вилучено жіночу кофту, а у домоволодінні АДРЕСА_2 вилучено жіночу сукню (т.1 арк.к.п.183, 184);

19 жовтня 2022 року слідчий оглянув: жіночу кофту синього кольору, що належить ОСОБА_9 з пошкодженнями у виді порізів, яка була вилучена 30.08.2022 року в ході ОМП; пакет зі зразками волосся підозрюваної ОСОБА_7 ; жіночу кофту синього кольору, що належить ОСОБА_7 , яка була вилучена 04.09.2022 року в ході ОМП. Оглянуті речі визнані речовими доказами (т.1 арк.к.п.185, 186);

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом другої групи з дитинства, внаслідок психічного розладу, та проживає спільно з матір`ю та вітчимом в АДРЕСА_3 (т.1 арк.к.п.195-201);

висновком експерта №118 від 14.10.2022, згідно якого на момент звернення у лікарню у ОСОБА_9 були наявні: дві колото-різані рани правого плеча, дві колото-різані рани передньої поверхні грудної клітки з права, обидві чи одна з проникненням в плевральну порожнину та ушкодженням правої легені та дві непроникаючі колото-різані рани в середньому відділі живота. У крові ОСОБА_9 будь-яких спиртів не виявлено (т.1 арк.к.п.211-212);

висновком експерта №88 від 13.10.2022 відповідно якого у ОСОБА_7 на момент експертизи мались множинні крововиливи обличчя, які накладались один на одне і придбали зливний характер всього обличчя, поверхнева рана в тім`яно-потиличній дільниці, множинні садна на задній поверхні ліктьових суглобів, гомілках та на спині (т.1 арк.к.п.215);

висновками експертів №475 від 05.09.2022, №474 від 02.09.2022, №476 від 16.09.2022, №477 від 30.09.2022, № 127 від 14.10.2022, згідно яких плями крові виявлені на сходах у будинку по АДРЕСА_3 та волосся належать ОСОБА_7 (т.1 арк.к.п.218-245);

ідентифікувати слід пальця руки, який був вилучений 30.08.2022 у ході ОМП в АДРЕСА_3 , - не можливо, про що складено відповідний висновок експерта (т.1 арк.к.п.247-250);

висновком судово-психіатричної експертизи №293 від 13.09.2022 ОСОБА_7 у момент вчинення кримінального правопорушення не страждала і в даний час психологічним захворюванням не страждає, не знаходилася у тимчасовому хворобливому стані, могла усвідомлювати свої дії і керувати ними, ОСОБА_7 слід вважати осудною (т.2 арк.к.п.3-5);

висновком експерта №483 від 29.09.2022, згідно якого кров на халаті ОСОБА_7 може належати ОСОБА_9 (т.2 арк.к.п.10-12);

відповідно до протоколу із застосування відеозапису 11.10.2022 ОСОБА_7 у ході пред`явлення речей для впізнання, не виявила ножа, яким спричиняла тілесні ушкодження потерпілій (т.2 арк.к.п.75-80);

протоколом проведення слідчого експерименту із підозрюваною від 11.10.2022 із застосуванням відеозапису, під час якого ОСОБА_7 розповіла та показала на місці, яким чином спричиняла ножові поранення потерпілій ОСОБА_9 (т.2 арк.к.п.81-84);

висновком експерта №121 від 14.10.2022, згідно якого з урахуванням даних слідчого експерименту з підозрюваною, кількість пошкоджень у ОСОБА_9 не менша ніж вказала ОСОБА_7 . Характер пошкоджень відповідає характеру предмета, яким наносились пошкодження-ніж (т.2 арк.к.п.86);

протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком, від 19.10.2022 із застосуванням відеозапису, де ОСОБА_17 розповів та показав на місці, обстановку яку побачив коли повернувся додому вже після того як потерпілій ОСОБА_9 були спричинені ножові поранення (т.2 арк.к.п.101-104);

02.11.2022 під час пред`явлення речей для впізнання із застосуванням відеозапису, потерпіла ОСОБА_9 вказала на ніж, яким ймовірно ОСОБА_7 наносила їй ножові поранення (т.2 арк.к.п.109-114);

протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою, від 02.11.2022 із застосуванням відеозапису, де ОСОБА_9 розповіла та показала на місці, яким чином ОСОБА_7 спричиняла їй ножові поранення (т.2 арк.к.п.115-118);

висновком експерта №144 від 07.11.2022, згідно якого локалізація та механізм виникнення тілесних пошкоджень відповідають обставинам на які вказує ОСОБА_9 в ході проведення слідчого експерименту від 02.11.2022. Кількість контактів колюче-ріжучого предмету з грудною клітиною не менше ніж вказує потерпіла - 2 рубці від дії колюче-ріжучого предмету (т.2 арк.к.п.121);

одночасним допитом, який відбувся 25.10.2022 під час якого ОСОБА_7 та ОСОБА_17 із застосуванням відеозапису, надали свідчення аналогічні тим, що надавали суду під час судового слідства (т.2 арк.к.п.228-231).

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, дотримуючись вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 , слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, місцевим судом правильно встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 була попередньо знайома із потерпілою ОСОБА_9 .

Із 28.08.2022 по 30.08.2022, за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 , обвинувачена ОСОБА_7 разом із її мамою - ОСОБА_11 , розпивали спиртні напої.

Потерпіла ОСОБА_9 протягом декількох днів поки ОСОБА_7 перебувала в гостях завдавала їй ляпасів, обвинувачена продовжувала вживати алкоголь із її мамою ОСОБА_11

30.08.2022 на сходах між обвинуваченою та потерпілою стався конфлікт в ході якого остання намагалася вигнати ОСОБА_7 з дому, тому що мама пішла працювати на вулицю і повинен був повернутися до дому вітчим.

Оскільки ОСОБА_9 вже неодноразово спричиняла тілесні ушкодження обвинуваченій, вона побачила побутовий ніж, який лежав поруч зі сходами та схвативши його нанесла удари потерпілій у різні частини тіла.

Обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у нанесенні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у виді колотих ран визнала повністю, проте вказала що захищалася.

Перекваліфіковуючи дії винної, колегія суддів зауважує, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство.

Окрім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Також, колегія суддів враховує поведінку обвинуваченої безпосередньо після вчинення злочину, а саме те, що маючи можливість продовжити наносити тілесні ушкодження потерпілій, ОСОБА_7 добровільно відмовилася продовжувати свої протиправні дії, залишила ОСОБА_9 та покинула приміщення кухні і домоволодіння.

Згідно висновку експерта № 118 від 14.10.2022 на момент звернення в лікарню у ОСОБА_9 мались: дві колото-різані рани правого плеча, дві колото-різані рани передньої поверхні грудної клітки з права, обидві чи одна з проникненням в плевральну порожнину та ушкодженням правої легені та дві непроникаючі колото-різані рани в середньому відділі живота.

Ушкодження з розташуванням на грудній клітці відносяться до категорії тяжких в виду небезпеки до життя у момент спричинення. Всі інші ушкодження як у сукупності так і окремо відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (т.1 арк.к.п.211-212).

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Дослідивши зібрані у справі докази, колегією суддів встановлено, що поведінка обвинуваченої до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в неї умислу на вбивство потерпілої та доводить те, що вона діяла з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілої, а тому повинна нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки - тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з цим, в обвинувальному акті сторона обвинувачення не зазначила обставин, за яких не було закінчено злочин до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 .

Водночас, суд першої інстанції у вироку вказав, що ОСОБА_7 можливо і не бажала смерті потерпілій, оскільки вони знаходились у відносно дружніх стосунках, але спосіб спричинення тілесних ушкоджень та кількість колото-ріжучих ударів в тіло вказують на протилежне, а саме на те, що в той момент обвинувачена умисно, цілеспрямовано завдала значну кількість ударів ножем в різні частини тіла потерпілої.

Тоді як, замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з неналежних від нього обставин.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини події, проте помилково кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

За таких обставин, діяння ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Отже, перевіривши встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що наведені мотивування суду першої інстанції є неспроможними з огляду на поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винної до наслідків своїх дій, які свідчили про те, що вона вчинила всі необхідні дії, які залежали від її волі та не мала наміру вбивати потерпілу ОСОБА_9 .

Обвинувачена ОСОБА_7 , після нанесення ударів ножем ОСОБА_9 мала можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілу, проте добровільно утрималася від подальших протиправних дій та покинула домоволодіння, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Вказані дії обвинуваченої ОСОБА_7 повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілої.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачена захищалася від протиправних дій потерпілої не заслуговують на увагу, метою яких є уникнення кримінальної відповідальності, оскільки спростовується матеріалами кримінального провадження, зокрема кількістю та локалізаціє нанесених ударів, та тривалим проміжком часу події. При цьому обвинувачена могла безперешкодно покинуту приміщення кухні і домоволодіння, де вона перебувала тривалий час та вживала спиртні напої.

Окрім того, обвинувачена, не заперечує, що між нею і потерпілою у вказаному у вироку часі відбувся конфлікт, в ході якого, вчиняючи активні дії, ОСОБА_7 застосувала ніж, а враховуючи локалізацію, характер та кількість нанесених потерпілій тілесних ушкоджень, доводи сторони захисту про умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, є очевидно неправдивими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких.

Обставина, що обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Обставини, що пом`якшують покарання - відсутні.

Обвинувачена має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, одружена, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (т. 2 арк.к.п.21-23).

Сукупність наведених обставин, характеризуючі дані, обставини, тяжкість, характер та наслідки вчиненого злочину, ставлення до вчиненого обвинуваченої, на переконання колегії суддів, дає можливість призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання ближче до мінімального розміру безальтернативного виду покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, відбування якого неможливе без ізоляції від суспільства.

Такий вид та розмір покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів, як нею так і іншими особами, законним та справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в її інтересах, підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 слід змінити в частині кваліфікації дій та призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в її інтересах - задовольнити частково.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 вересня 2023 року, стосовно ОСОБА_7 - змінити в частині кваліфікації дій та призначеного покарання.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

Вважати засудженою ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченою з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4