Справа № 362/3317/17
Провадження № 1-кп/362/17/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василькові Київської області матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000336 від 23.06.2017 р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллінці, Іллінецького р-ну, Вінницької обл., українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він відповідно до наказу № 25-к від 02.06.2015 р. в.о. директора ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 , займаючи посаду головного агронома та згідно наказу № 14/т від 16.06.2015 р., будучи посадовою особою, відповідальною за належні умови транспортування, зберігання і застосування пестицидів та агрохімікатів, допустив порушення встановлених правил зберігання отруйних речовин, що не є наркотичними або психотропними речовинами чи їх аналогами.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час ДСВ ІФРГ НАН України придбало у іншого суб`єкта господарської діяльності пестицид, а саме «Бі-58 Новий», «Хармоні», які розпочало зберігати на складах, належних ДСВ ІФРГ НАН України, за адресою вул. Ботанічна, 13, смт. Глеваха, Васильківського району Київської області.

ОСОБА_10 , завідомо знаючи, що на складі ДСВ ІФРГ НАН України, за вказаною вище адресою, зберігаються пестициди, які є отруйними речовинами, всупереч вимог ст. 11 Закону України «Про пестициди і агрохімікати» від 02.03.1995 р. та п.п. 5.1.1, 5.1.21 Державних санітарних правил ДСП 8.8.12.001-98 «Транспортування, зберігання та застосування пестицидів у народному господарстві», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.08.1998 р. № 1, за відсутності складів, спеціально обладнаних для зберігання пестицидів та агрохімікатів, всупереч ст. 3 «Порядку одержання допуску (посвідчення) на право роботи, пов`язаної з транспортуванням, зберіганням та торгівлею пестицидами і агрохімікатами», не отримав у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Київській області санітарного паспорту на право зберігання, застосування та використання пестицидів, що видається щорічно, не пройшовши навчання та не одержавши дозволу (допуску) до роботи з ними, діючи умисно та незаконно, достовірно знаючи, що вказані пестициди відносяться до отруйних речовин, зберігав їх до моменту виявлення та вилучення, не вживаючи жодних заходів для отримання дозвільної документації, порушивши цим встановлені правила зберігання отруйних речовин, які 05.12.2016 р. в період часу з 15 год. 30 хв. по 20 год. 30 хв. під час огляду працівниками поліції в присутності двох понятих складського приміщення по АДРЕСА_2 , що належить ДСВ ІФРГ НАН України було виявлено та вилучено три літрові пластикові пляшки з речовиною із написом на етикетці «Бі-58 Новий» та три пластикових пляшки з речовиною із написом на етикетці «Хармоні», що являються отруйною речовиною пестицидом, які ОСОБА_10 з порушенням встановлених правил зберігав на складі ДСВ ІФРГ НАН України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у порушенні ним встановлених правил зберігання отруйних речовин, що не є наркотичними або психотропними речовинами, чи їх аналогами, а його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 321 КК України, що підтримано прокурором в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 321 КК України, не визнав та показав, що він в 2015-2016 р.р. працював головним агрономом ДСВ ІФРГ НАН України. Згідно його посадових обов`язків він здійснював організаційно-технологічне керівництво галуззю рослинництва, яке проводилося в польових умовах. Придбанням, транспортуванням і зберіганням пестицидів та агрохімікатів він не займався. Це питання знаходилося в компетенції керівництва ДСВ ІФРГ НАН України. Доступу до складських приміщень ДСВ він не мав і які там зберігаються пестициди та агрохімікати йому невідомо і для зберігання на складі він їх не приймав, оскільки матеріально-відповідальною особою на складі є завідуюча складом ОСОБА_13 . При вилученні пестицидів працівниками поліції його на склад не запрошували. Там був присутній директор ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 та завідуюча складом ОСОБА_13 . Його було ознайомлено з наказом №14-т від 16.06.2015 р. в.о. директора ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 , згідно якого він, в першу чергу, відповідав за дотримання безпечних умов праці при застосуванні пестицидів та агрохімікатів при обробленні рослин в польових умовах, про які йде мова в наказі та які йому доставлялися на поле автотранспортом. Про його відповідальність за зберігання пестицидів і агрохімікатів на складі в наказі мова не йде.

У відповідності до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводився стосовного ОСОБА_10 , якому начебто висунуто обвинувачення в порушенні правил зберігання отруйних речовин, що не є наркотичними або психотропними речовинам, чи їх аналогами на складі ДСВ ІФРГ НАН України по вул. Ботанічній, 13, смт. Глеваха, Васильківського району Київської області , і лише в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акту, із дослідження та оцінкою всіх доказів, наданих прокурором, які на його думку, доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого останньому кримінального правопорушення. При цьому, суд перевірив у відповідності до ст.ст.84-87 КПК України належність та допустимість доказів, наданих суду обвинуваченням.

Як вбачається із копії витягу з кримінального провадження №0000549, 11.11.2016 р. внесено відомості до ЄРДР із зазначенням правової кваліфікації за ч.2 ст. 321 КК України та фабулою, в якій вказано про те, що ТОВ «УКРАГРОСЕРВІС» Т.О.В. (9), не маючи погоджень установами санепідемслужби та охорони природи на продаж пестицидів, не маючи паспорту на склади, в яких зберігаються отруйні речовини, порушуючи встановлені Правила зберігання та реалізації отруйних речовин, зокрема, вимоги Закону України «Про пестициди та агрохімікати» та «Державних санітарних правил ДСП 8.8.12.001-98» «Транспортування, зберігання та застосування пестицидів у народному господарстві», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №1 здійснюють реалізацію пестицидів фермерським господарствам Васильківського району Київської області, які в свою чергу без відповідних дозволів здійснюють їх зберігання та використання. Копію витягу із ЄРДР від 11.11.2016 р. виготовлено 16.06.2017 р. слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_14 , але прізвище посадової особи, яка вносила відомості до ЄРДР, - відсутні (т.3 а.с.12).

Як вбачається з протоколу огляду від 05.12.2016 р., проведеного в рамках кримінального провадження №0000549, на складі ДСВ ІФРГ НАН України, що знаходиться по вул. Ботанічній, 13, смт. Глеваха, Васильківського району, Київської області, працівниками поліції було виявлено та вилучено речовину для обробки рослин, три літрові пластикові пляшки із речовиною з написом на етикетці «Бі-58 Новий» та три пластикові пляшки з речовиною із написом на етикетці «Хармоні" (т.1 а.с. 70-74).

Як вбачається із висновку експертів № 1156/4525/4527/17-34 від 14.03.2017 р., вилучені на складі ДСВ ІФРГ НАН України 05.12.2016 р. речовини «Бі-58 Новий» та «Хармоні» є отруйною речовиною-пестицидом, які зареєстровані в Україні та містяться у переліку пестицидів, дозволених до використання. Тому, під час транспортування, зберігання та застосування наданих на досліджеyня зразків необхідно дотримуватися санітарних правил ДСП 8.8.12.001-98 «Транспортування, зберігання та застосування пестицидів у народному господарстві», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.08.1998 р. № 1 (т. 1 а.с. 134-138).

Як вбачається із письмового повідомлення про підозру, 23.06.2017 р. в рамках кримінального провадження №0000549 ОСОБА_10 , а не ОСОБА_10 , яким являється обвинувачений, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 321 КК України (т.3 а.с. 91-94).

Як вбачається із постанови прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_15 від 23.06.2017 р. із матеріалів кримінального провадження №0000549 від 11.11.2016 р. виділено в окреме провадження щодо підозрюваного ОСОБА_10 , матеріали за фактом порушення встановлених правил зберігання отруйних речовин, що не є наркотичними або психотропними речовинами, або їх аналогами за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 321 КК України матеріали щодо ОСОБА_10 в окреме провадження не виділялося, про що свідчить копія паспорту громадянина України Серії АВ593944, виданого 26.06.2012 р. Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області, прізвище обвинуваченого є Цеплий та згідно українського правопису: в називному відмінку - Цеплий, в родовому відмінку - Цеплого, в давальному - Цеплому, в знахідному - Цеплого, в орудному - Цеплим, в місцевому - Цеплому, в кличному - Цеплий, що свідчить про не встановлення досудовим розслідуванням особи обвинуваченого.

В пункті 4 постанови прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_15 вказано, що виділеним матеріалам кримінального провадження присвоїти реєстраційний номер №0000336, а в наступному пункті номер 5 прийнято рішення про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.3 а.с.5-11).

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 р. № 298 у реєстрі автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Пунктом 2 глави 4 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення визначено, що витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у п. 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування. За п. 3 вказаного Положення до витягу включається інформація про номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів) досудового розслідування, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру).

Як вбачається із витягу ЄРДР в кримінальному провадженні №0000336 від 23.06.2017 р. відомості до ЄРДР вніс слідчий СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 , як не повноважна на те особа, яка не мала такого процесуального права (т.3 а.с.15). Про це свідчить те, що в постанові прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_15 було присвоєно номер виділеним матеріалам кримінального провадження, а вказаний номер згідно ч.5 ст.214 КК України визначається при внесенні відомостей до ЄРДР, а тому суд вважає, що слідчим СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_14 . вказані відомості внесено до винесення постанови прокурором відділу ОСОБА_15 .

Крім того, фабули внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей в кримінальному провадженні №0000549 від 11.11.2016 р. та кримінальному провадженні №0000336 від 23.06.2017 р. ідентичні. Відомостей щодо ОСОБА_10 чи посадових осіб ДСВ ІФРГ НАН України до ЄРДР не внесено, чим допущено порушення вимог Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань. В той же час, у відповідності до ч.3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру забороняється, а тому, виходячи із положень ст. 86 КПК України, згідно яких доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Висунуте ОСОБА_10 , а не ОСОБА_10 обвинувачення обґрунтовується наявністю наказу в.о. директора ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 №14-т від 16.06.2015 р., виданого для забезпечення виконання вимог Закону України «Про охорону праці», яким на ОСОБА_10 , а не ОСОБА_10 , як головного агронома, було покладено обов`язки по проведенню інструктажів з питань охорони праці із працівниками на робочому місці, проведенні польових робіт в рослинництві в польових умовах, за транспортування та зберігання пестицидів та агрохімікатів саме в польових умовах, а не на складі, де було виявлено пестициди (т. 1 а.с. 86).

Як пояснив суду ОСОБА_10 , вказані обов`язки ним виконувалися в польових умовах, куди йому доставлялися пестициди автотранспортом, а за зберігання пестицидів і агрохімікатів на складі згідно наказу №10-п від 01.04.2015 р. відповідав заступник директора ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_16 (т.1 а.с. 87-89).

Як вбачається із договору поставки № 23 ЦРВК/16 від 05.10.2015 р., який було укладено між ТОВ «УКРАГРОСЕРВІС Т.О.В.» в особі Генерального директора ОСОБА_17 та ДСВ ІФРГ НАН України в особі директора ОСОБА_12 і доповненнями до вказаного договору №2/п, 4/п, 8/п, 6/п від 05.10.2015 р. та 12.10.2015 р. ТОВ «УКРАГРОСЕРВІС Т.О.В.» передало у власність ДСВ ІФРГ НАН України засоби захисту рослин, в тому числі «Хармоні» (т.1 а.с.124-131).

Як вбачається із акту прийому-передачі засобів захисту рослин, в тому числі «Бі-58 Новий» від 12.12.2013 р. ТОВ «УКРАГРОСЕРВІС Т.О.В.» передало, а член-кореспондент НАН України ОСОБА_18 прийняв вказані засоби (т.1 а.с.133).

Як вбачається із акту прийому-передачі препаратів, в тому числі «Бі-58 Новий», затвердженого 04.06.2014 р. директором ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 , завідувач відділу фізіології живлення рослин ІФРГ НАН України ОСОБА_18 передав, а завідуюча складом ОСОБА_13 прийняла вказані препарати на тимчасове зберігання (т.1 а.с.132).

Як вбачається із посадової інструкції головного агронома, затвердженої 03.06.2015 р., в.о. директора ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 , на ОСОБА_10 не покладалися обов`язки по транспортуванню та зберіганню пестицидів та агрохімікатів в складських приміщеннях (т.1 а.с. 119-122).

Таким чином, докази які надані прокурором, не дають підстав суду зробити висновок, що ОСОБА_10 є посадовою особою ДСВ ІФРГ НАН України, яка є відповідальною за зберігання отруйних речовин на складі. При цьому, враховуючи відсутність в ДСВ ІФРГ НАН України складів, спеціально обладнаних для зберігання пестицидів та агрохімікатів, в обвинувальному акті безпідставно вказано, що ОСОБА_10 не отримав в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Київській області санітарного паспорту (що не входило в його посадові обов`язки), який не міг бути виданий без наявності вищевказаного складу.

Крім того, в обвинувальному акті вказано, що в невстановлений досудовим розслідуванням час не ОСОБА_10 , а ДСВ ІФРГ НАН України придбало пестицид і розпочало його зберігання, що вказує на непричетність ОСОБА_10 до зберігання пестицидів, оскільки обвинуваченням суду не надано доказів того, що пестициди, які були вилучені на складі 05.12.2016 р. працівниками поліції, були передані відповідно облікових документів ОСОБА_10 та знаходилися у його віданні.

Склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 321 КК України, є формальним і вважається закінченим з моменту вчинення діяння. Досудовим розслідуванням було встановлено, що при відсутності належно обладнаного для зберігання пестицидів та агрохімікатів складського приміщення керівництвом ДСВ ІФРГ НАН України ще до прийому на роботу ОСОБА_10 було придбано та передано на склад для зберігання пестициди та агрохімікати, де як вказано в обвинувальному акті, їх розпочали зберігати. Належна оцінка вказаним діям посадових осіб ДСВ ІФРГ НАН України, які не створивши умов для зберігання отруйних речовин, придбали і зберігали їх на складі, де матеріально-відповідальною особою є завідувачка ОСОБА_13 , досудовим розслідуванням не надано. В той же час, безпідставно посилаючись на наказ в.о. директора ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_12 №14-п від 16.06.2015 р., який ніяким чином не регламентує зберігання пестицидів і агрохмікатів на складі, не врахувавши дійсні обставини, встановлені під час досудового розслідування, без достатніх підстав було оголошено підозру невстановленій особі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 321 КК України, під прізвищем ОСОБА_10 .

При винесенні вироку суд також враховує, що слідчі дії відносно ОСОБА_10 проводилися без внесення відповідних відомостей відносно нього до ЄРДР, при цьому номер кримінального провадження по виділених матеріалах був присвоєний із порушенням вимог ч.5 ст. 214 КПК України.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_19 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Статтею 337 КПК України визначено, що cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 р., визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постановлення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 р., в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчинені злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; при цьому обов`язок доказування зазначених обставин відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України покладається на прокурора.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики ЄвропейськогоСуду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1), а також ст.370 КПК України зобов`язують суд обґрунтовувати своє рішення, проте їх не можна тлумачити як такі, що вимагають детальної відповіді на кожен аргумент. Є міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування. У даному кримінальному провадженні суд відповів на основні аргументи.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Про недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема у справах "Тельфнер проти Австрії" від 20 березня 2001 р., "Джон Мюррей проти Сполученого Королівства" від 08 лютого 1996 р., "Капо проти Бельгії" від 13.01.2005.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 р. Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, що чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та Рішенні по справі "Капо проти Бельгії" № 4291/98 від 13 січня 2005 р.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпаки гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Суд враховує, що під час досудового розслідування було допущено порушення норм КПК України, а в ході судового розгляду справи обвинуваченням не доведено вину ОСОБА_10 у порушенні ним встановлених правил зберігання отруйних речовин, що не є наркотичними або психотропними речовинами, чи їх аналогами, а тому, дослідивши докази в кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 321 КК України, в зв`язку із чим у відповідності до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України він підлягає виправданню.

Керуючись ст.ст. 366-368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 визнати не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 321 КК України, у зв`язку з недоведеністю його вини та виправдати його.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1