Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/367/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

переглянула у закритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2024 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 10 червня 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України /ЄУН 404/7978/23/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, чинити незаконний вплив на потерпілу і свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, із них одне є умисним тяжким, інше умисним особливо тяжким, особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується адвокат підозрюваного ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Ухвала слідчого судді є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження фактично.

Тяжкість обвинувачення саме по собі, без інших факторів, які свідчать про необхідність взяття під варту, не є підставою для прийняття такого рішення.

Недостатньо враховано дані про особу обвинуваченого, його соціальний статус, наявність соціальних зв`язків, репутацію й майновий стан, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, характеризований позитивно .

Ризик переховування ОСОБА_7 від суду відсутній. Потерпіла вже допитана судом. Докази можливості вчинити обвинуваченим нового кримінального правопорушення не доведені доказами.

Крім того, судове слідство затягується не з вини обвинуваченого; розгляд справи затягується стороною обвинувачення, тоді як захист виявив готовність до судових дебатів ще 05.02.2024

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ), які підтримали апеляційну скаргу адвоката повністю, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції проводиться судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст.152, ч.3 ст.301-1 КК України (№0001741).

Згідно із пред`явленим обвинуваченням: 20.06.2023 ОСОБА_7 познайомився із неповнолітньою ОСОБА_8 , під час прогулянки із останньою придбав у магазині чотири пляшки слабоалкогольного напою, який він та потерпіла розпили у дворах багатоповерхівок, завів потерпілу за гаражі, користуючись її довірою, поруч гаражів неподалік житлового будинку по АДРЕСА_1 оголив статевий член і задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом шляхом введення статевого члена в ротову порожнину потерпілої, події, що відбувались, фіксував відео зйомкою мобільного телефону.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні виготовлення, розповсюдження, збут дитячої порнографії або примушування неповнолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії , що карається позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а також сексуального насильства щодо неповнолітньої особи , що карається позбавленням волі на строк від п`яти до семи років.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не перевищує меж розумного, тримається під вартою з 23.06.2023.

Триває судове слідство.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, без утриманців (вказує про наявність малолітньої дитини, проте у свідоцтві не вказаний батьком), проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді курсанта.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим, обвинувачений ОСОБА_7 може чинити спроби переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі й на тимчасово непідконтрольних державі територіях.

Оскільки кримінальне правопорушення, обвинувачення у якому пред`явлене ОСОБА_7 , вчинене із застосування погрози насильства, має насильницький характер, інкримінований вчиненням стосовно неповнолітньої, є обґрунтовані підстави вважати, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, обвинувачений може впливати шляхом погроз, залякувань на потерпілу та/або свідків у кримінальному провадженні.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище. При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.04.2024 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 10 червня 2024 року включно, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4