Справа № 136/1253/24
провадження №1-кп/136/42/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному порядку кримінальне провадження за №0000036 від 22.04.2024 року відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Берестівка, Липовецького району, Вінницької області, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 129 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 3, 30 Конституції України вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 21.04.2024 близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав до домогосподарства, що належить на праві приватної власності, колишній дружині, маючи умисел на незаконне проникнення до житла, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи їх настання, без згоди власника, протиправно, зайшов до будинку та увійшов до спальної кімнати будинку, де побачив колишню дружину ОСОБА_3 , та її співмешканця ОСОБА_4 , які відпочивали в спальній кімнаті на ліжку.

У подальшому, пронісши із собою побутовий ніж, помітивши свою колишню дружину ОСОБА_3 та її співмешканця ОСОБА_4 , які відпочивали на ліжку, на ґрунті раптово виниклого умислу на погрозу вбивством, ОСОБА_2 вступив в словесну суперечку з ОСОБА_3 , з якою перебуває у неприязних відносинах.

В подальшому, коли ОСОБА_3 поштовхами рук виштовхала ОСОБА_2 у коридор, розуміючи протиправність своїх дій, можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у присутності ОСОБА_4 , дістав ножа та різким рухом замахнувся до ОСОБА_3 , при цьому, неодноразово погрожуючи їй словесно фізичною розправою, тим самим підтверджуючи готовність до вчинення насильницьких дій, а саме погрози вбивством.

В цей час, ОСОБА_3 , сприйняла дану словесну погрозу, як реальну погрозу вбивством та побоюючись за своє життя, вибила з рук, ОСОБА_2 , ножа, виштовхала останнього за вхідні двері будинку та викликала працівників поліції.

Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1.ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла та за ч.1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 129 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчинених кримінальних проступків, їх кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_5 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.

Потерпіла ОСОБА_3 також подала письмову згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 КПК України прокурором в обвинувальному акті заявлено клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 129 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В силу положень ст.92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Суд, оцінивши кожен доказ стосовно їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що події кримінальних проступків мали місце, вина обвинуваченого ОСОБА_2 у скоєнні ним кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 129 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162, як незаконне проникнення до житла та за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, при наявності реальних підстав побоюватись здійснення цієї погрози.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України належать до категорії кримінальних проступків, раніше не судимий, є військовослужбовцем, неодружений, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем служби характеризується негативно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкцій частин статей, за якими інкриміновано його діяння. За ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за ч. 1 ст. 129 КК України, у виді одного року шести місяців обмеження волі.

Вказане покарання слід призначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом із тим, з урахуванням повного визнання обвинуваченим вини, щирим каяттям, відсутністю заподіяних збитків, особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в один рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, що передбачені ст.76 КК України.

За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

В ході досудового розслідування кримінального провадження застосовувався захід забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, питання про яке суд вирішує відповідно до ст.174 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ч.1 ст.162, ч. 1 ст. 129 КК України, ст.ст. 100, 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 129 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;

- за ч. 1 ст. 129 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_2 , обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по справі: ніж з ножнами із маркуванням «ВАНСО», що передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, розташованого за адресою: вул.Героїв Майдану, 75, м.Липовець Вінницького району Вінницької області, відповідно до квитанції №43 знищити, скасувавши арешт, накладений на вказане майно ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 23.04.2024.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1