Справа № 711/4753/20
Провадження № 1-кп/711/69/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси матеріали обвинувального акту по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002247 від 28.05.2020, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка, Тальнівського району, Черкаської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою освітою, не працюючого, депутатом не є, є особою з інвалідністю 2 групи безтерміново (довідка до акту МСЕК від 28.11.2023), постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС не являється, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України, -

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.05.2020 близько 15 год.30хв., перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті власних неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно завдав не менше трьох ударів кулаками обох рук в область лівої та правої сторони щелепи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи з двох сторін в ділянці суглобових відростків, які згідно з висновком експерта № 02-01/553 від 25.06.2020 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України - середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинувачені не визнав і пояснив, що 26.05.2020 у другій половині дня (ще було світло, десь під вечір) він повинен був дочці з онуками, які знаходилися вдома, занести продукти. Він підійшов до магазину з продажу м`ясних продуктів і побачив, що в приміщенні було двоє людей і ще двоє людей чекали на вулиці. Він чекав на вулиці, перебуваючи у черзі. ОСОБА_9 ще перебував у приміщенні магазину, але вже скупився. Жінка, яка була перед ним у черзі, не захотіла заходити і тоді він зайшов до приміщення магазину, і почав скуплятися, коли почув позаду сварку. Він повернувся і відчув від ОСОБА_9 плювок у своє обличчя, який знаходився на відстані витягнутої руки. Інших відвідувачів в магазині не було (були ще продавця). Раніше ОСОБА_9 він не знав, але знав про нього зі слів своєї дружини. Перед плювком ОСОБА_9 жодних слід йому не казав. Тоді він відштовхнув ОСОБА_9 правою ногою, оскільки руки були зайняті (тримав у руках гроші, придбаний товар). Ситуація склалася миттєво, він до ОСОБА_9 нічого не мав і останній йому (обвинуваченому) не заважав. ОСОБА_9 впав на підлогу, чи на лавку, він не пам`ятає, але став нижче нього (обвинуваченого). Почалася якась штовханина між ним та ОСОБА_9 (він на підлозі, а ОСОБА_11 над ним). Потім ОСОБА_9 його вдарив і він впав на спину на підлогу і закрився руками. Заперечив факт того, що вдаряв ОСОБА_9 у щелепу. Потім прибули працівники поліції, а через чотири дні він прокинувся у лікарні з тілесними ушкодженнями. Вважає себе потерпілим, але кримінальне провадження щодо його побиття ОСОБА_9 , закрите. Після виходу із лікарні, він дізнався, що у ОСОБА_9 розбита щелепа. Більше після події він не зустрічався із ОСОБА_9 . Крім того, заявив, що цивільний позов ОСОБА_9 він не визнає. Де саме ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, він не знає. Зазначив, що він першим не вдаряв ОСОБА_9 ; боксом не займався, ніяку інформацію стосовно ОСОБА_9 він по ринку не збирав; рукою не «тикав» у бік ОСОБА_9 і нічого поганого проти нього не казав.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 в повному обсязі своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, суд розцінює як обраний спосіб захисту, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обставини зазначені в пред`явленому обвинувачені та встановлені в судовому засіданні підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , безпосередньо допитаних судом, в судовому засіданні та іншими доказами, дослідженими судом.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , показав, що 26.-05.2020 близько 15-30 перебував у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , де йому ОСОБА_7 без будь-яких причин були спричинені тілесні ушкодження. При цьому, коли він знаходився на відстані 15-20 м від входу у магазин, він почув слова: «Що цей дурак робить біля прилавку?». Спочатку він не реагував, але образи і далі продовжувалися на його адресу. Крім нього (потерпілого) в магазині нікого не було; після придбання товару, він відходив від прилавку і витягнув руку, демонструючи, що він не має наміру конфліктувати і підійшов до куточка покупця, де знаходились його речі. Він став обличчям до ОСОБА_7 , не бажаючи спілкуватися з останнім, взяв свої речі і пішов у напрямку виходу з магазину. При цьому, ОСОБА_7 стояв і продовжував його словесно ображати. Підійшовши до виходу, дверний отвір був перекритий ОСОБА_7 і він зупинився. Поведінка ОСОБА_7 щодо потерпілого була агресивною. Після слів на адресу ОСОБА_7 : «Що б ви запитали?», останній наніс знизу удар під вухо у праву частину нижньої щелепи, від чого вона хруснула. Одразу ОСОБА_7 вдарив його у ліву частину щелепи і третім ударом у підборіддя. Лежачого потерпілого ОСОБА_7 почав бити ногами. Тоді, він (потерпілий) упав на підлогу утримуючи ОСОБА_7 , який плюнув йому в обличчя. У процесі боротьби на підлозі, вони перемістилися у кінець магазину і ОСОБА_7 почав вдавати, що йому погано. Потім продавця повідомили, що вони викликали поліцію, допоки він утримував ОСОБА_7 у магазині. Також була викликана карета швидкої допомоги і його доставлено у лікарню і проводилося лікування від побоїв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що десь у травні 2020 року приблизно о 15-30 вона була біля магазину «М`ясний», що по АДРЕСА_3 і чекала своєї черги, щоби зайти до магазину. Підійшов ОСОБА_7 і став у чергу, він поспішав і тому вона запропонувала йому зайти до магазину перед нею. В магазині ОСОБА_9 почав говорити по телефону, а ОСОБА_7 попросив його вийти і договорити на вулиці по телефону. ОСОБА_9 був у масці і сумку поставив біля лавки у магазині. Між тим, ОСОБА_9 відмовився. ОСОБА_7 вийшов на вулицю і він та вона далі чекали у черзі. Потім ОСОБА_7 зайшов до магазину. Вона бачила через вікно, але розмови не чула, як ОСОБА_9 повалив ОСОБА_7 на підлогу, але вони билися обопільно. Бачила, як ОСОБА_9 жестикулював, а ОСОБА_7 відмахувався, і вони почали бійку. ОСОБА_9 спочатку присів і смикнув ОСОБА_7 за ногу і той упав. Вона до магазину не заходила і потім взагалі пішла по своїх справах. Згодом, через кілька місяців після події її чоловік пішов до магазину і побачив, що ОСОБА_7 шукав свідків, а її чоловік, з її слів, знав про вказану подію і дав ОСОБА_7 номер її мобільного телефону. Потім вона зі своїм чоловіком зустрілися із ОСОБА_7 і поговорили про подію. При подіях вона бачила чоловіка, який був одягнений у чорний одяг куртку із капюшоном, але не впевнена, що то був потерпілий ОСОБА_9 . Через рік вона дала показання адвокату ОСОБА_7 . В поліції вона давала покази по справі, де потерпілим був ОСОБА_7 . При події ОСОБА_7 був одягнений у светр, джинси, без головного убору. В магазині було два продавці, а вона стояла на вулиці біля дверей приміщення магазину. Хто саме був ініціатором бійки, вона сказати не може; їхня поведінка була агресивною один стосовно іншого. Ознак того, що ОСОБА_7 був у нетверезому стані, не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що десь навесні 2020 року в магазині по АДРЕСА_2 , де вона працювала продавцем, була бійка між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Тоді був карантин і до магазину пропускали по дві особи, а решта стояли на вулиці у черзі. Двоє покупців ОСОБА_9 (нижчий за зростом) і ОСОБА_7 (вищий за зростом) щось не поділили і між ними почалася сварка і бійка. Це було у світлу пору доби. ОСОБА_9 вже скупився і складав сумку, на що ОСОБА_7 сказав йому, щоб він швидше складав речі, розмовляючи на підвищених тонах. Вона була за прилавком на відстані десь 3-4,5м від них. У чоловіків була усна «передряга», ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 десь 2-3 рази, але точно не пам`ятає. Билися вони руками, попадали і почали кувиркатися, але з-за прилавку не дуже було видно. Її напарниця продавець ОСОБА_14 вийшла в залу і розбороняла їх; охоронця в магазині не було і по тривожній кнопці були викликані працівники поліції. Чоловіки після бійки були «пошарпані», але крові на них та порваного одягу вона не бачила. Їм були викликані карети швидкої допомоги. Додала, що ОСОБА_7 першим вдарив ОСОБА_9 і вони впали на підлогу, але що відбувалося на підлозі, вона не бачила. Десь 2 рази ОСОБА_7 в обличчя вдарив ОСОБА_9 . Вони словесно обзивали один одного. В кінці кінців вони втомилися вовтузитися на полу і вийшли на вулицю; працівники поліції забрали їх на вулиці. Після цієї події, вона їх не бачила.

Слід зазначити, що показання свідка ОСОБА_12 , яка допитана судом за клопотанням сторони захисту, жодним чином не спростовують показання свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_9 .

Крім показань потерпілого та свідків,винна ОСОБА_7 також підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні в порядку, передбаченому ст.ст.358, 359 КПК України, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002247 від 28.05.20220, в якому зазначено, що 27.05.2020 до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області звернувся ОСОБА_9 із заявою про те, що 26.05.2020 близько 15-30 за адресою: АДРЕСА_2 в магазині «М`ясник» під час конфлікту гр. ОСОБА_7 заподіяв заявнику тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, які можуть відноситися до категорії середнього ступеню тяжкості;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складеного поліцейським від 26.05.2020, в якому вказано, що 26.05.2020 близько 15-30 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від невідомого чоловіка;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.06.2020 та довідкою до протоколу, за якими ОСОБА_9 впізнав особу під фото №4 ( ОСОБА_7 ), яка 26.05.2020 близько 15-30 нанесла йому три удари в область щелепи в магазині по АДРЕСА_2 ; впізнав за індивідуальними ознаками обличчя, форми носа, форми вух, розрізу очей;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.06.2020 з фототаблицями, за якими потерпілий ОСОБА_9 вказав, що 26.05.2020 близько 15-30, перебуваючи у магазині, що по АДРЕСА_2 , коли він складав речі і направився до виходу, невідомий чоловік, котрий показував пальцем на ОСОБА_9 та запитав у продавця: «Що цей дурак тут робить?», - підійшов до потерпілого та наніс удари кулаком лівої руки в область щелепи з правого боку, після чого, він відразу наніс один удар кулаком правої руки в область щелепи з лівого боку. Від ударів потерпілий почав падати на підлогу та в цей момент чоловік наніс йому ще один удар кулаком лівої руки в область щелепи, від чого він упав на підлогу;

- довідкою КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 09.06.2020 про те, що ОСОБА_9 перебував на лікуванні у щелепно-лицевому відділенні з 27.05. по 09.06.2020 з двобічним переломом щелепи;

- довідкою КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 27.06.2020 про те, що ОСОБА_9 перебував на лікуванні у стоматологічному відділенні з 27.05.2020 з діагнозом: двобічний перелом нижньої щелепи;

- даними розписки від 22.06.2020, наданої ОСОБА_9 про надання добровільної згоди на вилучення його медичної документації працівниками поліції під час його лікування у відділенні щелепно-лицевої хірургії з 27.05. по 09.06.2020;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.06.2020 з довідкою про те, що свідок ОСОБА_13 впізнала чоловіка під фото №3 ( ОСОБА_7 ), який наніс тілесні ушкодження чоловіку похилого віку 26.05.2020 близько 15-30 в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 19.06.2020 з фототаблицями, за якими свідок ОСОБА_13 показала, що 26.05.2020 близько 15-30, перебуваючи на робочому місці в магазині «МК «М`ясний», що по АДРЕСА_2 вона бачила, що невідомий їй чоловік підійшов до столика та став складати речі по пакетах. В цей час до магазину зайшов інший чоловік, який почав кричати на чоловіка (потерпілого), після чого вони почали перекидатися словами, лаятися, і в подальшому особа підійшов до чоловіка та наніс йому один удар лівою рукою в область щелепи з правого боку та дин удар кулаком правої руки в область щелепи з лівого боку, від чого останній почав падати на підлогу, а інший чолові хотів вдарити його ногою;

- даними медичної картки стаціонарного хворого №4358 стосовно ОСОБА_9 про те, що останній проходив лікування в КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР» з 27.05.2020 з діагнозом двобічний перелом нижньої щелепи;

- даними висновку експерта №02-01/553 від 25.06.2020 про те, що у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: перелом нижньої щелепи з двох сторін в ділянці суглобових відростків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, не могли виникнути внаслідок самоушкоджень, в результаті падіння з положення стоячи, падаючи на площину чи виступаючу поверхню; тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли виникнути як за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 10.06.2020, так і обставин, на які вказала ОСОБА_13 в протоколу проведення слідчого експерименту від 19.06.2020.

Досліджені письмові докази підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, і впливають на оцінку дій обвинуваченого та доводять його вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та їх в сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку.

Будь-яких протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Суд констатує, що показання потерпілого ОСОБА_9 узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та іншими письмовими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, є логічними та послідовними.

Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_7 , у судовому засіданні не здобуто.

Стороною захисту до суду не надано жодного доказу, який ставить під сумнів щодо подій, зазначених в обвинуваченні.

Посилання захисника обвинуваченого на недопустимість як доказів: протоколів проведених слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 у зв`язку з тим, що ці матеріали не є доказами у розумінні гл.4 КПК України, оскільки в протоколах не зазначено, де саме проводились дані слідчі дії, якість даних доказів викликає сумнів у сторони захисту у їх допустимості та достовірності, з урахуванням законності його проведення та отримання, а також протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю цих же осіб, у зв`язку з тим, що у протоколах для впізнання відсутній опис усіх осіб, які пред`являлися для впізнання за номерами від одного до чотирьох, не зазначено про те, хто є тією особою (ПІП), яку потерпілий і свідок впізнали на відповідних фото (відомості щодо анкетних даних осіб не зазначені) та спосіб, у який були проведені такі слідчі дії, є порушенням вимог ст. 228 КПК України, не зазначено, по яких саме рисах обличчя чи зовнішніх ознаках свідок може в подальшому упізнати дану особу, нерозбірливо зазначені відомості щодо понятих, ОСОБА_7 не був учасником проведення такої слідчої дії і показань не давав.

Крім того, сторона захисту вказує на те, що досудове розслідування, як на її думку, у кримінальному провадженні здійснювалося неуповноваженими слідчими, оскільки рішення на проведення досудового розслідування старшому слідчому Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_15 не надавалось, відсутні дані про створення групи слідчих або слідчо-оперативної групи, а також відповідні доручення слідчому, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Згідно з вимогами ч.4 та ч.5 ст.240 КПК України, проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя та здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижується їхні честь і гідність, не завдається шкода, при цьому слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільної згоди особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Згідно з вимогами ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Разом з тим, згідно з положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На думку суду, такі твердження сторони захисту є безпідставними, оскільки як потерпілий ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_13 були безпосередньо допитані в судовому засіданні і вказали на обставини, які мали місце 26.05.2020 за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і їхні показання є чіткими, логічними, послідовними та такими, що відтворили обставини події. Крім того, суд вважає, що їхні показання, які ними були надані під час проведення досудового розслідування, в тому числі під час проведення вказаних слідчих дій, так і в судовому засіданні, співпадають і не викликають сумнівів у їх правдивості і достовірності. Посилання сторони захисту на підстави, начебто, недопустимості доказів вини обвинуваченого (вказані протоколи слідчих дій) є безпідставними. Так, кримінально-процесуальне законодавство не передбачає процедуру щодо отримання фотознімків для пред`явлення особи для впізнання; механізм нанесення тілесних ушкоджень, про що вказали потерпілий та свідок під час проведення слідчого експерименту, враховуючи фототаблиці, співпадає із даними висновку судово-медичної експертизи від 25.06.2020; протоколи містять дані про обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Крім того, суд звертає увагу на те, що суд оцінює докази у їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, чи зокрема отриманих шляхом реалізації органом досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, захисником не вказано в чому ж полягаєістотне порушення прав та свобод людини три проведенні слідчих експериментів з участю потерпілого та свідка, в чому полягаєздобуття таких доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, чи реалізації органом досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених Законом, у зв`язку з чим їх необхідно визнати недопустимими.

Отже, у суду відсутні підстави та сумніви для визнання протоколів проведених слідчих експериментів та протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з участю потерпілого та свідка недопустимими доказами.

Крім того, суд вважає безпідставними посилання обвинуваченого на те, що саме він є потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, а не ОСОБА_9 , оскільки як повідомив обвинувачений, так і його захисник, - кримінальне провадження №0000920 (відомості внесені до ЄРДР 25.11.2020) про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, яке порушене за заявою ОСОБА_7 на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.11.2020 за фактом заподіяння 26.05.2020 ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, - закрите провадженням. Відповідно, відсутні докази того, що будь-які тілесні ушкодження ОСОБА_7 26.05.2020 були спричинені саме ОСОБА_9 .

Що стосується доводів сторони захисту про здійснення досудового розслідування неуповноваженим слідчим за відсутності рішення на проведення досудового розслідування слідчим, то слід зазначити наступне:

28.05.2020 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і порушене кримінальне провадження №0002247. Начальником відділення СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_16 надане доручення від 28.05.2020 про проведення досудового розслідування старшим слідчим СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та слідчому СВ Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_18 відповідно до вимог ст.39 та ст. 214 КПК України у вказаному кримінальному провадженні.

Досудове розслідування розпочате 28.05.2020, про що свідчить повідомлення старшого слідчого ОСОБА_15 керівнику Черкаської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_19 .

Постановами заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_20 від 28.05.2020 та від 01.06.2020 визначено групу прокурорів (процесуальних керівників) з врахуванням змін групи прокурорів (процесуальних керівників).

У розумінні п.8 ч.1 ст. 3 та ст. 39 КПК України керівник відділення слідчого відділу Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_16 є керівником органу досудового розслідування, а тому рішення керівника органу досудового розслідування у формі доручення від 28.05.2020 є таким, що наділяє слідчого ОСОБА_15 повноваженнями здійснювати досудове розслідування за кримінальним провадженням №0002247.

В даному випадку, судом враховані висновки ВС, які викладені у постанові від 24.01.2023 у справі №663/3293/20.

Таким чином, суд вважає, що будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів.

Як зазначалось вище, показання свідка ОСОБА_12 , яка допитана судом за клопотанням сторони захисту, жодним чином не спростовують показання свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_9 , а також інші досліджені докази.

Крім того, при вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

З огляду на вищевикладене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наданий на дослідження суду, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах пред`явленого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 поза розумним сумнівом знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду, а дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України завдання умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повному обсязі, дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України як завдання умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Також, в судовому засіданні судом були дослідженні дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: даними паспорту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_1 ; даними довідки до акту МСЕК серія 12ААГ №427041 про те, що йому 23.11.2023 встановлена 2 група інвалідності безтерміново за захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби; даними довідки серія 12ААА №066176, виданої Обласним МСЕК №2 від 28.11.2023 про ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_21 складає 80%; даними довідки від 05.12.2023 №3/4317, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що ОСОБА_7 дійсно проходив військову службу у ЗСУ по загальній мобілізації з 24.02.2022 по 21.09.2023; даними службової характеристики від 03.05.2023, виданої безпосереднім начальником заступником командира батальйону з озброєння - начальником технічної частини ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_22 про те, що за час проходження військової служби ОСОБА_7 зарекомендував себе як дисциплінований військовослужбовець; даними свідоцтв про народження дітей ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком яких є ОСОБА_7 ; даними характеристики, виданої директором підприємства «Рада» від 22.08.2020, якою ОСОБА_7 як приватний підприємець зарекомендував себе з позитивної сторони; даними характеристики від 20.08.2020, виданої головою КСН мікрорайону «Зелений», за якою за місцем проживання ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивної сторони; даними характеристики (довідки) від 03.03.2024, виданої ст. дільничним офіцером поліції Черкаського РУ ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_25 про те, що за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно; даними довідки КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» №987/01-05/1 від 12.06.2020, згідно з якою ОСОБА_7 під наглядом лікаря психіатра не перебуває; даними довідки КПН «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» №1720 від 24.06.2020, згідно з якою ОСОБА_7 під наглядом лікаря-нарколога не перебуває; даними довідок УИП КП Ц»102» ГУНП в Черкаській області та ДИАО м. Київ про те, що ОСОБА_7 є не судимим в силу ст. 89 КК України. Також за поясненнями сторони захисту, на даний час обвинувачений не працює, заробітку не має і йому ще органами Пенсійного фонду не призначена пенсія.

Покарання обвинуваченому призначається судом відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, відповідно до положень ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є не тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченого, який є особою з інвалідністю 2 групи, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимий в силу ст. 89 КК України, однак притягувався до кримінальної відповідальності, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання, військової служби характеризується позитивно.

Обтяжуючі покарання ОСОБА_7 обставини (ст. 67 КК України) судом не встановлені. Пом`якшуючих покарання ОСОБА_7 обставин (ст.66 КК України), судом не встановлено. Інших підстав, що істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого ОСОБА_7 , що дають право на застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд, згідно з вимогами ст.ст.65- 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, обставин та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням характеризуючих даних про особу обвинуваченого, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. На переконання суду таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також попередженням вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Слід зазначити, що більше м`яке покарання призначити ОСОБА_7 неможливо, враховуючи дані про особу обвинуваченого (не працює, особа з інвалідністю 2 групи) та обмеження, передбачені ст.ст. 57, 61 КК України для таких видів покарання як виправні роботи і обмеження волі.

Зазначені вище обставини, що характеризують обвинуваченого, обставини вчиненого злочину, враховуючи позицію потерпілого та його представника, які погодились із позицією прокурора щодо покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання і приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Враховуючи норми ст.ст. 127-130 КПК України, потерпілим подано цивільний позов, який відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України і він прийнятий судом.

Отже, що стосується вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , то, як на думку суду, він підлягає до часткового задоволення. Так, під час розгляду справи потерпілий та його представник підтримали цивільний позов і просили його задовольнити, а саме, - стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 21904грн. 66коп. та моральну шкоду у розмірі 100000грн. ОСОБА_9 вказує, що шкода завдана йому ОСОБА_7 внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення; матеріальна шкода полягає у витратах, понесених позивачем на лікування, придбання ліків, препаратів та стоматологічних засобів; моральна шкода полягає у перенесених емоційних стражданнях, перенесенні болю протягом тривалого часу, погіршенні відносин із оточуючими його людьми, неможливості продовжувати нормальний спосіб життя після отриманих тілесних ушкоджень, погіршенні здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_7 (відповідач) та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення цивільного позову, оскільки обвинувачений не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоди визначені статтями 1166 та 1167 ЦК України.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою полягає в тому, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Суд встановив обставини того, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_9 , передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Що стосується відшкодування ОСОБА_9 матеріальної шкоди, то в цій частині вимог слід відмовити, оскільки незважаючи на наявні у справі і досліджені судом медичні документи, за якими вбачається, що ОСОБА_9 проходив певне лікування у медичних закладах у певні періоди часу, - належних, допустимих та переконливих доказів, у розумінні ст.ст. 76-82 ЦПК України, щодо підтвердження розміру матеріальної шкоди 21904грн. 66коп., - позивачем не надано. Так, не доведено, що лабораторні дослідження, лікування були платними і ОСОБА_9 здійснив їхню оплату. Крім того, відсутні лікарські призначення (їх кількість, назва тощо) на придбання ліків, препаратів тощо задля лікування ОСОБА_9 тих тілесних ушкоджень, які зокрема, були спричинені ОСОБА_7 , та, відповідно платіжних документів, які б підтверджували понесені матеріальні витрати на придбання відповідних ліків, медзасобів, препаратів тощо. На думку суду, саме по собі надання разом із позовом квитанцій про оплату ОСОБА_9 стоматологічних послуг, фіскальних чеків про оплату медзасобів та препаратів тощо, не доводить обставин понесених позивачем матеріальних витрат, пов`язаних із вчиненням відносно нього протиправних дій обвинуваченого (відповідача). Суд також звертає увагу, що за виписками з медичних карток ОСОБА_9 , даних огляду терапевта (сімейного лікаря) вбачається наявність у нього й інших хвороб, а тому можливо припустити, що певні придбані медпрепарати, ліки тощо були ним придбані саме для лікування хвороб загального характеру. При цьому, судове рішення не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не були наведені розрахунки розміру матеріальної шкоди та не вказані, якими саме доказами, позивач обгрунтовує і доводить свої позовні вимоги.

Таким чином, оскільки відсутні всі елементи цивільно-правової відповідальності, то і не має підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування ОСОБА_9 матеріальної шкоди у визначеному ним розмірі.

Що стосується відшкодування цивільному позивачу ОСОБА_9 моральної шкоди, то суд приходить до наступного:

особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як передбачено ч. 1 та п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, суд вважає, що у зв`язку із вчиненням ОСОБА_7 кримінального правопорушення щодо ОСОБА_9 , останньому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та моральних переживаннях, які викликали негативні переживання, перенесенні болю від отриманих тілесних ушкоджень, виникнення пригніченого стану, хвилювання за свої життя та здоров`я, психологічний дискомфорт, знижений настрій, емоційну напругу.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 у справі №214/7462/20).

Постановою ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що сума моральної шкоди 100000 грн. 00 коп., яка заявлена ОСОБА_9 - є явно завищеною та такою, що не відповідає моральним стражданням та переживанням, яких він зазнав внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 .

Крім того, суд враховує характер, обсяги та тривалість, глибину психологічних страждань, яких зазнав ОСОБА_9 внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 ; розлад здоров`я, переживання потерпілого з приводу завдання йому фізичного болю від тілесних ушкоджень, емоційного стану, душевних переживань та страждань. Слід зазначити, що обставини стосовно погіршення відносин потерпілого із оточуючими його людьми, порушень нормальних життєвих зв`язків, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також слід зазначити, що позивач ОСОБА_9 не скористався правом та ним не було надано висновок психологічної експертизи, здійсненої на замовлення учасника справи щодо визначення факту моральних страждань, їх глибини, зокрема і розміру моральної шкоди, як і не було подане до суду відповідне клопотання про призначення такої експертизи.

Суд звертає також увагу, що судово-психологічна експертиза щодо встановлення факту моральних страждань та орієнтовного розміру вішкодування моральної шкоди замовляється у атестованого судового експерта психолога згідно із нормами ст. 106 ЦПК України учасником справи самостійно на етапі як подання позову до суду, так і під час судового засідання. При цьому, позивачем не було надано й розрахунок розміру моральної шкоди, а тому не надання розрахунку призводить до оцінки судом на власне переконання розміру відшкодування моральної шкоди за позивача без врахування експертної думки.

На думку суду, у цій частині позов підлягає до часткового задоволення, тобто на суму 10000 грн. 00 коп., який є справедливим, розумним і виваженим. В іншій частині позову необхідно відмовити.

Процесуальні витрати за матеріалами кримінального провадження відсутні; речові докази відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 50, 65, 66, 67, 122 КК України, ст.ст.22, 23, 1167, 1177 ЦК України, ст.ст.127 - 129, 368-371, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , дані про код відсутні, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_4 , код НОМЕР_3 ) завдану кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1