Єдиний унікальний номер 719/160/24
Номер провадження 1-кп/719/11/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Новодністровськ, Чернівецької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000216 від 05.12.2023 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, освіта професійно-технічна, розлученого, тимчасово непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 29 червня 2023 року близько 08 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , на сходовому майданчику поблизу квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку, на ґрунті тривалих неприязних відносин із ОСОБА_6 , які виникли задовго до події, в ході раптово виниклої словесної суперечки із останнім, діючи умисно, протиправно, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, наніс йому щонайменше один удар кулаком правої руки в область голови, спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_6 у вигляді струсу головного мозку, які відповідно до висновку експерта № 08 від 24.01.2024р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав в повному обсязі за обставин, викладених в обвинувальному акті.

Повідомив, що 29 червня 2023р. близько 08-09 год., повернувшись із військової служби до міста, прийшов до орендованої ним квартири АДРЕСА_4 , однак, квартира була зачинена, її мешканці відсутні, а ключів у нього не було. Пояснив, що в орендованій квартирі фактично проживає ОСОБА_7 та її донька. Зазначив, що перебуває у стосунках із ОСОБА_7 , яку кохає, а тому орендує їй квартиру та періодично навідує останню, підтримує жінку із дитиною фінансово, постійно спілкується. При цьому, знав і розумів, що ОСОБА_7 перебувала в шлюбі із ОСОБА_6 .

Вказав, що оскільки 29 червня 2023 року квартира була зачинена, то він вийшов на вулицю і стояв біля сусіднього будинку, коли за кілька хвилин побачив як до буд. АДРЕСА_2 , підїхав автомобіль ОСОБА_6 , з якого вийшов потерпілий із донькою. Повідомив, що пішов за ОСОБА_6 до квартири, оскільки припускав, що останній має ключі від вхідних дверей. Піднявшись на сходовий майданчик, побачив привідкриті двері до квартири та потерпілого, який виносить речі. Повідомив, що між ним та ОСОБА_6 розпочалась словена суперечка із вживанням нецензурної лексики та образливих слів, ініціатором якої вважає потерпілого, яка в подальшому перейшла у штовханину. Зауважує, що неприязні відносини з ОСОБА_6 виникли ще у 2022 року, коли останній ображав його, називаючи «військовим злочинцем», та надалі така неприязнь продовжилась, оскільки між ним та дружиною ОСОБА_6 ОСОБА_7 виникли стосунки, тобто фактично ОСОБА_7 покинула потерпілого. Визнає, що в ході події, не стримавшись, наніс ОСОБА_6 один удар правою рукою, ймовірно кулаком, в потилицю, одразу після чого потерпілий збіг із четвертого поверху на перший та викликав поліцію. При цьому, заперечує, що заходив у квартиру за ножем чи будь-якими іншими предметами, які б міг використати в бійці, та підтверджує, що ОСОБА_6 йому жодних ударів не наносив. Наголосив, що в момент нанесення удару на загальному коридорі перебували лише він та ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 з квартири не виходила, однак через привідкриті двері бачила усю подію. Натомість, вважає, що дитина знаходилася в кімнаті і нанесення удару бачити не могла.

Додатково вказав, що пробував примиритися із ОСОБА_6 одразу після нанесення удару, пропонував грошову компенсацію в розмірі 1000,00 грн., однак останній від примирення відмовився в присутності свідків.

Заперечує, що вчиняв чи вчиняє на ОСОБА_7 тиск щодо спілкування або розірвання шлюбних відносин із ОСОБА_6 , не створює перешкод у спілкуванні дитини із батьком. Однак, не бажає, щоб ОСОБА_6 проживав в орендованій для ОСОБА_7 квартирі, не поділяє позицію ОСОБА_6 щодо спілкування з дитиною російською мовою.

Показав, що щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні та просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом потерпілого, дослідженням окремих письмових доказів, характеризуючих даних на особу, а також вирішенням цивільного позову.

Захисник ОСОБА_5 у вступній промові повідомив, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав як під час досудового розслідування, так визнає в повному обсязі і під час судового розгляду за обставин, вказаних в обвинувальному акті; обставини встановлені досудовим розслідуванням, зокрема, щодо нанесення одного удару, підтверджує; щиро кається, а тому просить обвинуваченого суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що у 2022 році, внаслідок непростих життєвих обставин, зумовлених війною та переїздом в іншу місцевість, його дружина ОСОБА_7 познайомилася із кількома чоловіками, в тому числі обвинуваченим, на сайті знайомств та надалі використовувала таких в корисливих цілях (отримання фінансової підтримки, подарунків, тощо). Тобто, про ОСОБА_4 потерпілий знає із серпня 2022 року. Наголошує, що обвинувачений виявився дуже наполегливим у спілкуванні з його дружиною, внаслідок чого остання, будучи матеріально зацікавленою, зважаючи на кращі побутові умови, врешті решт переїхала на орендовану ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_4 .

Підтвердив, що називав обвинуваченого «військовим злочинцем», оскільки останній самовільно залишав військову частину для зустрічей із ОСОБА_7 , тобто вчиняв злочин, передбачений ст. 407 КК України, а в подальшому ще й був звільнений із війської служби за вчинення злочину.

Повідомив, що, незважаючи на інших чоловіків в житті ОСОБА_7 , намагається зберегти сім`ю, а обвинувачений, звабивши чужу дружину, фактино і створив передумови злочину, і вчинив такий. Звинувачує ОСОБА_4 у погіршенні шлюбних та сімейних відносин із ОСОБА_7 та малолітньою донькою, оскільки саме після побиття потерпілого обвинуваченим, дружина подала на розлучення та відмовилась повертатись до місця постійного проживання сім`ї у м. Миколаєві, оцінивши суперника як сильнішого та більш надійного чоловіка, а ОСОБА_6 як боягуза; обмежила спілкування з чоловіком в телефонному режимі. При цьому, вважає, що ОСОБА_4 є тимчасовим у житті ОСОБА_7 , остання все ж таки вибере сім`ю, де виховується спільна дитина.

Наполягає на тому, що 29 червня 2023 року відбулась не бійка, а мало місце побиття ОСОБА_4 потерпілого у чотири етапи, які відображені на ситуаційному плані-схемі (а.с. 25-28). Так, повідомив, що після спільного відпочинку із сім`єю, привіз ОСОБА_7 з донькою до квартири АДРЕСА_4 , куди невдовзі, запаркувавши автомобіль, також піднявся сам. Наголошує, що в орендованій квартирі знаходився із дозволу дружини. Зазначає, що за кілька хвилин після цього у квартиру увірвався ОСОБА_4 , який одразу безпричинно в коридорі житлового приміщення розпочав крик, а в подальшому штовханину та нанесення ударів, змушуючи таким чином потерпілого вийти з квартири у загальний коридор, де продовжив добивати фізично слабшого суперника. Вважає, що побиття бачили як ОСОБА_7 , так і донька ОСОБА_8 , оскільки двері в квартиру були відчиненні, тобто, наполягає на наявності обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітньої дитини, внаслідок чого ОСОБА_8 також завдано психологічну травму, остання боїться спілкуватися з батьком в присутності обвинуваченого. Зазначає, що отримав не менше трьох ударів по голові, в тому числі кулаком у потилицю, після чого ОСОБА_4 повернувся у квартиру, з якої вийшов, тримаючи в руці великий кухонний ніж. Побачивши очевидну небезпеку для свого життя, потерпілий спустився на перший поверх будинку та викликав поліцію, надав останнім покази. Однак, в подальшому, на прохання ОСОБА_7 забрав свою заяву про вчинення кримінального правопорушення. Надалі, пройшовши кус лікування та понісши витрати на ліки та медичне обслуговування, продовжуючи відчувати біль, сором і приниження, зваживши всі обставини справи, вирішив, що сила права має перемогли фізичну силу, а винна особа понести справедливе покарання, яке буде застереженням для інших чоловіків, які розбивають чужі сім`ї.

При цьому, заперечує провокації зі своєї сторони в сторону обвинуваченого з логічних підстав, а саме: а) напередодні, у грудні 2022 року, переніс операцію по заміні кришталика, внаслідок чого заборонено будь-які навантаження, конфлікти, бійки; б) поступається обвинуваченому по фізичних параметрах (169 см росту ОСОБА_6 проти 183 см зросту ОСОБА_4 ), в наслідок чого, в тому числі не наніс ОСОБА_4 у відповідь жодного удару.

Вважає, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, а тому останньому слід призначити покарання у виді 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши покази потерпілого, в яких останній серед іншого згадував свідків ОСОБА_7 , малолітню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд роз`яснив останньому, що, оскільки його покази частково не співпадають із викладеним в обвинувальному акті та показами обвинуваченого, ОСОБА_6 має право на виклик та допит свідків для підтвердження своєї позиції, в тому числі підтвердження наявності обставини, що обтяжує покарання, однк, потерпілий від допиту свідків відмовився.

З огляду на зазначене, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження судом не змінювався.

Судом досліджено наступні письмові докази, що підтверджують вину обвинуваченого: витяг з кримінального провадження № 0000216 від 05.12.2023р. - попередня правова кваліфікація за ч. 1 ст. 125 КК України, сформований 03 січня 2024р.; заява ОСОБА_6 про злочин, яка надійшла у ВДЗ ГУНП в Чернівецькій області засобами електронного зв`язку 27 листопада 2023р.; постанова про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 02.02.2024р., згідно з якою кваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному проваджені №0000216 з ч.1 ст. 125 КК України змінено на ч. 2 ст. 125 КК України; висновок експерта № 08 від 24.01.2024р.; висновок експерта № 16 (додатковий) від 27.02.2024р., відповідно до яких у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, які виникли від щонайменше одноразової дії тупих предметів, цілком можливо внаслідок травматичної дії кулаків рук, по часу свого виникнення відповідають на 29.06.2023р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с. 90-95).

Оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведене, діям обвинуваченого ОСОБА_4 надана правильна правова кваліфікація та вчинене слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доказами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , є досліджені в судовому засіданні наступні письмові документи: копія паспорта громадянина України ОСОБА_4 ; довідка КНП «Сокирянська лікарня» Сокирянської міської ради № 01/4234 від 20.12.2023., згідно з якою ОСОБА_4 на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; характеристика № 18 від 09.01.2024р., відповідно до якої ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно; довідка про судимість № від 20.12.2023р., згідно з якою обвинувачений раніше не судимий; витяги із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 67 від 05.03.2022р. та із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 182 від 27.06.2023, згідно з якими ОСОБА_4 з 05 березня 2022 року до 27 червня 2023 року перебував на військовій мслужбі, з якої звільнений у запас на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідка № 701 від 18.07.2023р., відповідно до якої ОСОБА_4 призначений здійснювати догляд за своєю матір`ю інвалідом першої групи ОСОБА_10 за відсутності інших осіб, які могли б здійснювати догляд (а.с. 96-102).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

У п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України зазначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

При цьому, така обтяжуюча покарання обставина як вчинення кримінального правопорушення у присутності малолітньої дитини, на якій наполягава потерпілий, останнім не доведена та не була встановлена ні під час досудового розслідування, ні під час судового слідства, оскільки допит малолітньої дитини не проводився, а покази обвинуваченого та потерпілого в цій частині є взаємосуперечливими.

Матеріальна шкода потерпілому вчиненим кримінальним правопорушення заподіяна у виді витрат на лікування, у зв`язку із чим останнім в межах даного кримінального провадження заявлено цивільний позов; матеріальна шкода добровільно не відшкодована.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує, що останній вперше вчинив кримінальний проступок, у вчиненні якого визнав себе винним, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину як на досудовому розслідування, так і під час судового розгляду справи, з врахуванням вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я є особою середнього віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, здійснює догляд за матір`ю-інвалідом, раніше не судимий, обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального проступку, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений із потерпілим не примирився, матеріальну шкоду останньому не відшкодував.

Беручи до уваги всі вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, що в даному випадку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та можливого запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому. На думку суду, таке покарання буде відповідати завданням та загальним засадам призначення покарання, а також його меті. Підстав для призначення більш тяжкого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, суд не вбачає.

Суд також розглянув цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який надійшов до початку розгляду справи по суті - 11 березня 2024р. та прийнятий судом до розгляду.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначає, що після отриманих 29 червня 2023 року тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, змушений був звертатись за медичною допомогою до сімейного лікаря, лікарів невролога та нейрохірурга. Зазначає, що внаслідок перенесеної ЗЧМТ (струс головного мозку) у вигляді цефалгічного церебрастенічного синдромів йому призначено лікування, а саме препарати Нормовен, Тіоцетам, Lecarnita, та в подальшому додатково Ресінап та ОСОБА_11 . Стверджує, що його витрати складаються із витрат на медичні дослідження (КТ головного мозку) в сумі 1300, 00 грн. та на ліки: лікування струсу головного мозку курсом на 10 днів в сумі 1944,00 грн., наслідків стресу (Ресінап та Тівортін) в сумі 769,00 грн.; загальний документально підтверджений розмір матеріальної шкоди становить 4013, 00 грн. В подальшому, цивільний позивач уточнив розмір витрат на ліки, вказавши, що загальний розмір матеріальної шкоди, виходячи із середньої вартості медичних послуг та ліків по м. Миколаєву, становить 2699, 00 грн.

Крім цього, вважає, що внаслідок дій ОСОБА_4 йому завдано моральної шкоди, що полягала у розірванні довготривалих шлюбних та сімейних відносин між ним та дружиною ОСОБА_7 , багаторічного зв`язку батька із малолітньою дитиною ОСОБА_8 . Зазначає, що до вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, між ОСОБА_6 та його сім`єю були збережені теплі родинні відносини, які проявлялися як через постійне спілкування та спільне проведення вільного часу (відпустки, відпочинок), так і через матеріальну підтримку дружини і доньки. При цьому, вважає, що внаслідок побиття у присутності дружини і дитини його особа, як батька та чоловіка, була обезцінена в очах сім`ї, було порушено світосприйняття малолітньої ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 вирішила подати на розлучення. Вважає, що саме протиправні дії обвинуваченого призвели до припинення шлюбних відносин; фактичного усунення батька із життя та виховання дитини; принизили його честь та гідність, заподіяли душевних страждань. Окрім того, зазначає, що внаслідок отриманих травм переніс особисті хвилювання, страждає на хронічне безсоння та головокружіння.

Зважаючи на сукупно нанесену моральну шкоду, що проявляється в постійних особистісних хвилюваннях, хронічному безсонні, моральних стражданнях як батька та чоловіка внаслідок насильницького розірвання сімейного зв`язку, приниженні честі та гідності, зміні звичного способу існування, внаслідок чого слід докладати зусилля для організації подальшого життя, просить стягнути компенсацію у розмірі 1000000, 00 грн.

27 березня 2024р. в суд засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») надійшов відзив на позовну заяву, за підписом представника цивільного відповідача ОСОБА_5 , згідно з яким визнають цивільний позов частково, а саме матеріальну шкоду в розмірі 318, 00 грн. на купівлю препарату «Тівортін», а в іншій частині позов вважають необгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. В подальшому представника цивільного відповідача вказав, що з урахуванням додатково наданих потерпілим доказів, визнають цивільний позов частково а саме матеріальну шкоду в розмірі 769, 00 грн. на купівлю препарату «Тівортін» та «Ресінап».

В обґрунтування заперечень проти позову в частині матеріальної шкоди вказує, що потерпілий не надав доказів придбання призначених лікарем ліків на заявлену у позові суму, окрім препарату «Тівортін» та «Ресінап», оскільки частина наданих квитанцій із аптек не містить назв препаратів. Отже, подані цивільним позивачем квитанцій не містять підтвердження купівлі ліків та/або оплати послуг, які пов`язані із лікуванням травми, завданої протиправними діями цивільного відповідача.

Також заперечує проти відшкодування моральної шкоди, вважаючи, що погіршення шлюбних та сімейних відносин ОСОБА_6 із ОСОБА_7 не стосується події кримінального правопорушення, виникло задовго до 29 червня 2023 року, коли остання покинула чоловіка та розпочала проживати із обвинуваченим. При цьому, наголошує, що ОСОБА_4 не вчиняв та вчиняє будь-яких перешкод у спілкуванні ОСОБА_6 із донькою або тиску на ОСОБА_7 щодо розірвання шлюбу. Більше того, вважає заявлену суму моральної шкоди способом отримання потерпілим компенсації вартості подарованої ОСОБА_7 частки квартири у м. Миколаєві, яку ОСОБА_6 тепер бажає собі повернути. Оскільки обґрунтування страждань цивільного позивача не має причиннового зв`язку із заподіянням ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , то в цій частині позову просить відмовити повністю.

27 та 29 березня 2024 року засобами електронного зв`язку від ОСОБА_6 в суд надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що 06 липня 2023 року за призначенням лікарів невролога та нейрохірурга пройшов обстеження головного мозку вартістю 1300,00 грн., що були перераховані на рахунок ПП ОСОБА_12 , який надає послуги комп`ютерної томограми головного мозку. Окрім того, придбання призначених ліків Нормовен, Тіоцетам, Lecarnita підтверджуються наявними у матеріалах справи платіжними інструкціями від 06.07.2023р. на суму 378,80 грн. та 777, 00 грн., оскільки на фіскальних чеках з часом пропало зображення. Вказує, що факт лікування підтверджує також свідок ОСОБА_9 , який надавав письмові пояснення під час досудового розслідування.

Повторно наголосив, що моральна шкода обґрунтовується не просто припиненням шлюбно-сімейних відносин із ОСОБА_7 , а тим, що ОСОБА_4 , скориставшись вразливим та нужденним становищем одруженої жінки, звабив таку після переїзду сім`ї до АДРЕСА_5 , та надалі почав перешкоджати спілкуванню дружини із чоловіком, а доньки із батьком; після побиття та публічного приниження ОСОБА_6 ОСОБА_4 схилив ОСОБА_7 до розірвання шлюбу, керуючись правом сили. Наголошує, що ОСОБА_4 не є членом сім`ї ОСОБА_7 , не може перебувати у фактичних шлюбних відносинах із одруженою жінкою, а бажання відповідача припинити шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснюється наміром отримати відстрочку від служби в армії, оскільки жінка має ІІІ групу інвалідності. Саме насильницьке втручання ОСОБА_4 у спілкування потерпілого з дружиною та донькою завдає останньому моральної шкоди.

Підтвердив, що наданий відповідачем запис телефонної розмови дійсно мав місце між ним та ОСОБА_4 , та був ініційований з метою досудового примирення та вирішення спору щодо житла у м.Миколаєві, натомість саме відповідач забажав «йти на принцип» і ОСОБА_6 не виключає майбутнього нападу на себе уже в м. Миколаєві.

01 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку від ОСОБА_6 в суд надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких кримінальний проступок ОСОБА_4 має три фази розвитку. Перша фаза з моменту знайомства ОСОБА_7 із ОСОБА_4 , після чого останній звабив чужу дружину та брутально знехтував наявність сім`ї, втрутившись в особисте життя осіб; погрожував цивільному позивачу фізичною розправою. Разом з тим, присутність в той час ОСОБА_4 , на думку ОСОБА_6 , не перешкоджала шлюбним відносинам подружжя, спілкуванню сім`ї, спільним зустрічам та дозвіллю. Друга фаза 29 червня 2023 року, коли ОСОБА_4 в присутності дружини і дитини наніс йому кілька ударів, принизивши та знецінивши потерпілого в очах сім`ї, встановивши право сили. Третя фаза після побиття, коли безкарність протиправної поведінки ОСОБА_4 проявилася в обмеженні спілкування ОСОБА_6 з дружиною та дитиною, планами обвинуваченого продовжити знущання над потерпілим, в тому числі в м. Миколаєві. Таким чином, втручання у шлюбні відносини подружжя, створення перешкод у спілкуванні із дружиною та дитиною, публічне приниження на очах сім`ї та безкарність за такі діяння завдають душевного болю та моральних страждань потерпілому, мають триваючий характер, внаслідок чого постійно вносять зміни у його звичний життєвий уклад, а тому оцінюються позивачем в розмірі 1000000, 00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_6 додатково в обґрунтування цивільного позову в частині матеріальної шкоди вказав, що після події 29 червня 2023р. звертався за консультацією до сімейного лікаря, а за направленням останньої - до невролога; пройшов КТ головного мозку вартістю 1300,00 грн., а також придбавав призначені лікарями медичні препарати. Зауважив, що загалом його витрати на лікування склали понад 4000, 00 грн., однак, оскільки не всі чеки із назвами ліків не збереглися, то зменшує розмір матеріальної шкоди до 2699, 00 грн., виходячи в тому числі із середніх цін на відповідні послуги та ліки по м. Миколаєву. Вважає, що матеріальна шкода підтверджується наданими медичними виписками із історії хвороби та показами свідка ОСОБА_9 , який надав письмові пояснення під час досудового розслідування. Наполягав, що надана платіжна інструкція про переказ коштів у розмірі 1300,00 грн. є оплатою за КТ головного мозку та здійснена на рахунок ПП Тюлюкіна. Підтвердив, що не купував препарат Транквілар, однак, купував всі інші призначені ліки, в тому числі Ресинап.

Запевняє, що моральна шкода є набагато глибшою, ніж сторона захисту зазначає у відзиві на позовну заяву, зокрема, злочинна діяльність ОСОБА_4 складається із трьох фаз. Так, перша фаза - втручання в особисте сімейне життя подружжя протягом трьох місяців, зваблення ОСОБА_7 , в тому числі пропозицією комфортних умов проживання. Всі ці дії були спрямовані на руйнування сім`ї, відносин потерпілого із дружиною та дитиною. Друга фаза - безпосередньо побиття, яке відбулося 29 червня 2023р., яке вчинено через обмежений світогляд ОСОБА_4 та перевагу у фізичній силі. Наголосив, що внаслідок перенесеної у грудні 2022 року операції по заміні кришталика в лівому оці, не міг ні провокувати обвинуваченого на конфлікт, ні чинити останньому належного супротиву. Наполягає, що саме ОСОБА_4 29 червня 2023 року раптово, безпричинно увірвався у квартиру, одразу почав наносити потерпілому удари по голові, виштовхав його на сходовий майданчик, де уже добивав. Вся подія мала місце на очах дитини та дружини, що принизило честь та гідність потерпілого. Вважає, що зараз триває третя фаза створення ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з дружиною та дитиною, заборона телефонних розмов. При цьому, вважає, що протиправні дії можуть мати повторення уже в м. Миколаєві, в квартирі, яка подарована потерпілим ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_4 хоче усюди встановити право сили. Вважає, що рішення суду має стати правовою новелою, оскільки зараз дуже багато випадків руйнування сімей військовослужбовців коханцями, а тому співмірним заподіяній шкоді буде стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 1000000, 00 грн.

На думку потерпілого, наданий стороною захисту звукозапис телефонної розмови лише підтверджує вину обвинуваченого, оскільки відображає бажання потерпілого примиритися із ОСОБА_4 та вирішити майнові питання із ОСОБА_7 в частині повернення подарованої останній ? частки квартири, натомість, саме обвинувачений вирішив «йти на принцип».

Захисник ОСОБА_5 вказав, що сторона захисту цивільний позов визнає частково, а саме в розмірі 769, 00 грн. матеріальної шкоди як витрати на придбання препарату «Тівортін» та «Ресінап», в іншій частині в задоволенні позову просить відмовити за його необґрунтованістю. Так, із наданих позивачем доказів не можливо встановити ні назв препаратів, які купив ОСОБА_6 , ні назву послуги, яку оплачено грошовим переказом. Заперечує і проти стягнення із ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки із письмових та усних пояснень потерпілого вбачається, що моральна шкода йому завдана у зв`язку із припиненням шлюбних стосунків із ОСОБА_7 , а не внаслідок отримання тілесних ушкоджень. Вважає, що ОСОБА_6 має право звернутися до суду з окремим цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок припинення шлюбних/сімейних відносин. Наголошує, що обставини вчинення кримінального правопорушення на очах у малолітньої дитини не знайшли свого підтвердження, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду така обставина встановлена не була і потерпілим не доведена. Вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди заявлений з метою компенсування вартості ? квартири, яка подарована ОСОБА_7 потерпілим.

Заслухавши цивільного позивача та представника цивільного відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив, що станом на 29 червня 2023 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі із ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 26.11.2022р. Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 37) та не оспорюються учасниками кримінального провадження.

Від шлюбу у подружжя є спільна малолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 24.05.2016р. Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с. 38).

Станом на 19 грудня 2023 року відповідно до акту обстеженя сім`ї, складеного комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області та сусідів - мешканців будинку АДРЕСА_6 », ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_7 , фактично проживають ОСОБА_7 із донькою ОСОБА_8 (а.с. 88, 102).

Як вбачається із записів амбулаторної картки хвороно після ЧМТ 29 червня 2023 року потерпілий ОСОБА_6 звертався до сімейного лікаря ОСОБА_15 зі скаргами на головний біль, втрату рівноваги/запаморочення, за результатом огляду отримав направлення № 3769-2983-0337-8109 на консультацію до невролога (а.с. 39, 133).

Після цього, 06 липня 2023р. був оглянутий неврологом ОСОБА_16 у зв`язку із скаргою на головний біль, пов`язаний з ударом по голові 29 червня 2023р.; за результатом огляду рекомендовано КТ головного мозку, консультацію нейрохірурга та амбулаторне лікування у вигляді прийому препаратів Lecarnita, Нормовен, Тіоцетам (а.с. 40, 130); проведено огляд лікарем нейрохірургом із рекомендацією лікування та спостереження у невролога (а.с.132).

Також 06 липня 2023р. лікарем ОСОБА_17 проведено ОСОБА_6 мультиспіральну комп`ютерну томографію головного мозку, за висновком якого виявлено ознаки помірно вираженої гідроцефалії (а.с. 87, 123).

Надалі, 06 лютого 2024р. лікарем невропатологом ОСОБА_18 , проаналізувавши скарги ОСОБА_6 на тривожність, хвилювання, безсоння, поганий настрій, головний біль, головокружіння, рекомендовано останньому прийом препаратів серед яких, зокрема, «Ресінап» (а.с. 131).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 09.02.2024р. лікуючим лікарем ОСОБА_15 у короткому анамнезі ОСОБА_6 зазначено, що останній переніс черепно-мозкову травму 29 червня 2023 року. Надалі, 06 дипня 2023 року був обстежений нейрохірургом, лікувався у невролога. Після чого скаржиться на головний біль, тривожність, хвилювання, безсоння, запаморочення, пригнічений настрій, лікувався 10 діб (а.с. 42).

За консультаційним висновком спеціаліста, лікаря-консультанта ОСОБА_19 від 19.02.2024р. ОСОБА_6 внаслідок перенесеної ЗЧМТ (струс головного мозку 29.06.2023р.) у вигляді цефалгічного, церебрастенічного синдромів рекомендовано прийом препаратів «Тівортін» та «Транквілар» (а.с. 41, 128-129).

Із наданих чеків та платіжних доручень вбачається, що за період лікування ОСОБА_6 за власні кошти придбав наступні призначені лікарями препарати: 19 лютого 2024р. «Тівортін» вартістю 318, 00 грн., 06 лютого 2024р. «Ресінап» загальною вартістю 451,00 грн. (а.с. 44, 47, 135).

Додатково цивільним позивачем (потерпілим) ОСОБА_6 для підтвердження прийому препаратів «Ресінап» і «Тівортін» надано фотозобреження таких ліків (а.с. 89, 124).

З інших наданих квитанцій та платіжної інструкції вбачається, що цивільний позивач поніс витрати на придбання товарів в аптеках без конкретизації назви придбаних ліків: 01 липня 2023 року на 789,00 грн., 06 липня 2023 року на 1155,80 грн. (а.с. 44-46), а також 06 липня 2023 року здійснив переказ власних коштів у розмірі 1300, 00 на рахунок ОСОБА_12 (а.с. 43).

В судовому засіданні також прослухано звукозапис, який міститься на диску CD-R Verbatim 700Mb/52x/80min, де зафіксовано розмову ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо повернення ? частки подарованої ОСОБА_7 квартири як умову відмови від обвинувачення в кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 125 КК України (а.с. 82).

Після прослуховування звукозапису учасники справи підтвердили, що така розмова дійсно мала місце.

Також судом було досліджено копію картки для реєстрації в міграційному відділі (а.с. 87, 125) та фотозображення (а.с. 140-143).

Учасниками справи інші докази не подавались, клопотання про допит свідків та витребування доказів для підтвердження своїх доводів чи заперечень не заявлялись.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У ст. 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що при вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість; розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Дослідивши медичні документи в частині призначеного потерпілому лікування в сукупності із наданими чеками та квитанціями про оплату послуг і товарів, суд приходить до висновку, що доведеними витратами на лікування у зв`язку із отриманою травмою внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 є витрати на медичний препарат «Тівортін» та «Ресінап» загальною вартістю 769,00 грн., оскільки такі рекомендовано лікарем та їх придбання підверджується відповідними чеками.

В іншій частині суд, не заперечуючи факт матеріальних витрат ОСОБА_6 на суму 1155, 80 грн., зауважує, що за відсутності у чеках аптек назви придбаних препаратів неможливо встановити чи такі витрати були пов`язані із пересеною ЧМТ та придбані за рекомендацією лікарів. А повідомлення потерпілого про середню вартість медичних препаратів та послуг (КТ головного мозку) по м. Миколаєву не має будь-яких документальних підтверджень.

При цьому, витрати за 01 липня 2023р. на сумум 789, 00 грн. взагалі понесені цивільним позивачем до призначення лікування.

Враховуючи наведене, в цій частині докази витрат на лікування судом відхиляються як неналежні.

Аналогічні доводи стосуються платіжної інструкції на суму 1300, 00 грн., оскільки із вищевказаного документа не вбачається призначення платежу, а особа, якій здійснено переказ, не є лікарем, що проводив КТ; доказів здійснення ОСОБА_12 підприємницької діяльності, пов`язаної із наданими ОСОБА_6 послугами КТ, суду не надано.

Таким чином, оскільки судом встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, то потерпілому ОСОБА_6 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок протиправних дій цивільного відповідача (обвинуваченого), за рахунок коштів останнього на загальну суму 769, 00 грн., а в іншій частині позову про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги необхідність доведення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою завданою в межах кримінального правопорушення, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього, зокрема, фізичний біль, якого останній зазнав під час удару, почуття приниженої гідності, негативні спогади та переживання, тривожність і порушення сну, головні болі і пригніченість, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках внаслідок втрати здоров`я, зокрема, у побуті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров`я, зокрема, на даний час пригніченість, тривожність, хвилювання, безсоння зумовлюють порушення нормального, звичного для особи способу та ритму життя.

При цьому, суд вважає, що відсутній причиновий зв`язок між завданими тілесними ушкодженнями внаслідок події 29 червня 2023 року та припиненням шлюбних і порушенням сімейних відносин ОСОБА_6 , оскільки, як вбачається із пояснень учасників справи, шлюбно-сімейні відносини потерпілого мали мінливий та нестабільний характер ще до червня 2023 року.

Окрім того, при визначені розміру моральної шкоди суд зважає на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 15.12.2020р. у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), де вказано, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на наведене, оскільки судом встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, то потерпілому ОСОБА_6 підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна внаслідок протиправних дій цивільного відповідача (обвинуваченого), за рахунок коштів останнього в розмірі 4000,00 грн., який суд вважає розумним і співмірним, а в іншій частині позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Відповідно до ст. 125, ч. 1 ст. 126 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

У ч. 1 ст. 171 КПК України передбачено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При цьому, положеннями КПК України не передбачено обов`язку цивільного позивача сплачувати судовий збір за звернення із відповідним клопотанням, а тому сплачений ОСОБА_6 судовий збір за подання клопотання про забезпечення цивільного позову згідно квитанції № 0.0..1 від 05.03.2024р. в розмірі 1000, 00 грн. слід повернути останньому з державного бюджету як помилково сплачений.

Натомість, витрати за надіслання цивільному відповідачу копії цивільного позову та доданих до нього документів, що відповідає вимогам ЦПК України та не врегульовано положеннями КПК України, відшкодуванню цивільному позивачу не підлягають, оскільки не є ні судовими витратами в розумінні ст. 133 ЦПК України, ні витратами щодо зберігання та пересилання речових доказів в розумінні ст. 123 КПК України.

На підставі ст.ст. 12, 53, 65-67, ч. 2 ст. 125 КК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1177, 1195 ЦК України, керуючись ст.ст. 84-86, 94-95, 98-99, 123, 125-126, 128-129, 171, 349, 368-371, 373-376, 392-395, 532 КПК України, постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190, 00 грн. (одна тисяча сто дев`яносто гривень 00 копійок), в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду в розмірі 769, 00 грн. (сімсот шістдесят дев`ять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) моральну шкоду в розмірі 4000, 00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Повернути ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний № НОМЕР_6 ) помилково сплачений судовий збір згідно квитанції №0.0..1 від 05.03.2024р. в розмірі 1000, 00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) з державного бюджету.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Новодністровський міський суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження, які були присутні під час проголошення вироку, мають право отримати копію вироку в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя