Провадження № 1-кп/243/371/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001573 від 02.11.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаївки Донецької області, громадянина України, працюючого на посаді молодшого оператора АЗС ТОВ «ТАУРУС ОЙЛ», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001573 від 02.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Від прокурора на адресу суду надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів. В обґрунтування заявленого прокурор посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів. Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується забраними під час досудового розслідування доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю вказаних свідків, проведеними зі свідками слідчими експериментами та висновками судово-медичних експертиз, які встановлюють причину смерті ОСОБА_9 , механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, що спричини смерть. Вказані вище докази, окрім показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , досліджені безпосередньо судом. 03.11.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Ухвалою слідчого судді від 04.11.2021 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 23.12.2021 обвинувальний акт у кримінальному провадженні вручено обвинуваченому та направлено до суду для розгляду по суті. В підготовчому судовому засіданні обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який надалі судом продовжувався. Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 31.03.2024. Прокурор посилається на те, що наразі продовжують існувати встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - є ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду з огляду на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення є тяжким злочином, максимальне покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, будучи обізнаним про тяжкість покарання, ОСОБА_4 може вчинити спробу переховування, при цьому наслідки і ризик втечі для обвинуваченого можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура його відбування. Також є ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може впливати на свідків, оскільки їх анкетні дані відомі обвинуваченому з матеріалів кримінального провадження та вказані особи ще не були допитані безпосередньо в судовому засіданні. Також є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить той факт, що інкримінований ОСОБА_4 злочину, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, було вчинено ним в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про схильність до вживання ОСОБА_4 алкогольних напоїв, що, зі свого боку, є підґрунтям вчинення кримінальних правопорушень. Прокурор також зазначив, що незважаючи на наявність стійких соціальних зв`язків, працевлаштування, ці обставини не є стримуючим елементом від вживання алкогольних напоїв чи вчинення кримінальних правопорушень. Прокурор просить врахувати не тільки тяжкість інкримінованого злочину, а й характер та обставини зазначеного діяння, що супроводжувалось заподіянням, за всіма ознаками, тяжкої шкоди потерпілому, та не надання останньому медичної допомоги й залишення місця вчинення кримінального правопорушення. Будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, на думку прокурора, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, він відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення та матеріалам кримінального провадження. Просить продовжити застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання, просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечував проти продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та підтримав подане ним напередодні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 за побіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Згідно із зазначеним клопотанням сторони захисту, на теперішній час відпала потреба у застосуванні відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу як тримання під вартою. ОСОБА_4 утримується під вартою з 02.11.2021 по теперішній час, у зв`язку з чим під час провадження досудового розслідування та під час розгляду справи в суді ОСОБА_4 обмежений у правах та свободах, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості. На теперішній час відпали будь-які ризики, зазначені у ч. 1 ст. 177 КПК України. Дібров не має наміру переховуватися від суду, більш того, місцем його проживання фактично є АДРЕСА_1 , де мешкають всі його родичі. ОСОБА_4 не має потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки на теперішній час потерпіла відмовилася в категоричній формі надавати свідчення в суді, про що заявила у своїй заяві, а також зазначила, що будь-яких претензій матеріального характеру до ОСОБА_4 не має. Крім того, протягом 11 місяців відсутня можливість допитати в суді свідків, оскільки сторона обвинувачення не може з`ясувати, де саме вони знаходяться та не може доставити свідків до суду для допиту. Також, починаючи з жовтня 2023 року речові докази по справі не були надані для огляду в судовому засіданні прокурором, та на думку сторони захисту, речові докази відсутні взагалі та були страчені. ОСОБА_4 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також він позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які з речей і документів, які мають значення для встановлення обставин справи, оскільки всі докази були вилучені та передані на відповідальне зберігання до відділу поліції, однак, з незрозумілих обставин були загублені співробітниками поліції. Отже, ризики, згідно ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_4 в цьому кримінальному провадженні відсутні. Спроба незаконного впливу обвинуваченого на свідків має бути підтверджена належними доказами, в тому числі показами самих свідків, які б доводили незаконний вплив на них з боку обвинуваченого безпосередньо або через довірених осіб. Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має бути підтверджений та доведений, які саме дії особи прокурор оцінює як перешкоджання, а також яким саме чином особа такими діями заважає здійснювати досудове розслідування. Так саме має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного. Доводи прокурора про вплив на свідків з боку обвинуваченого жодним чином не доведено, а відтак є голослівними. Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу в розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку захисника, прокурор по справі має декілька вагомих важелів для того, щоб забезпечити до суду явку свідків обвинуваченням, однак, прокурор цією можливістю не скористався, чим з боку прокурора вбачається зловживання своїми процесуальними правами. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу. Судом був встановлений наступний порядок дослідження доказів по кримінальному провадженню: дослідження матеріалів справи, дослідження матеріалів адвокатського провадження, допит потерпілої, допит свідків, допит обвинуваченого, розгляд клопотань по суті. При цьому, стадія дослідження матеріалів справи, наданих прокурором та адвокатом, завершилась 21.04.2023. Допит потерпілої не проводився, оскільки потерпіла в судові засідання не з`являється та надала суду заяву, що вона не бажає з`являтись до суду та просить суд залишити позов без руху. Допит свідків розпочався з допиту свідка ОСОБА_13 , який проводився 16.05.2023. Отже, посилання суду, що до теперішнього часу не досліджені усі докази по справі - надумані та безпідставні. По цьому кримінальному провадженню сторона захисту вважає, що при провадженні судового розгляду в суді першої інстанції з 02.02.2022 по теперішній час фактично не встановлена причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому діяння. Прокурор в своїх клопотаннях про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилається на докази, що підтверджують вину ОСОБА_4 , а саме на покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Однак, під час судового розгляду вказані свідки взагалі не були допитані, а отже, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд не може обґрунтовувати свої висновки показами вказаних свідків. Даний факт може також свідчити про упередженість прокурора при розгляді справи в суді. Крім того, на думку захисника, протоколи впізнання особи свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є сумнівними, оскільки складені в порушення законодавства України та є фальшивими, а отже не можуть бути визнані доказами по справі. Також захисник у своєму клопотанні ставить під сумнів висновки судово-медичних експертиз відносно потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вони проводились з порушеннями правил проведення СМЕ трупа. Згідно проведеної по справі судово-медичної експертизи (імунологічної), в помарці на футболці кров не знайдена. На куртці та пару кросівок, що належать ОСОБА_4 , слідів, подібних на кров, не виявлено. Допитаний по справі в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 вказав на двох осіб, які 02.11.2021 біля його будинку побили потерпілого, проте, ОСОБА_4 серед них не було. Також, відповідно до наданих стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження не зрозуміло та не вбачається відповідної інформації (процесуального документу, протоколу впізнання особи), яка б свідчила, яким саме чином та хто саме встановив особу потерпілого, оскільки дана особа, яка була доставлена до медичного закладу, значиться як невстановлена особа. Таким чином, посилаючись на практику ЄСПЛ, норми Європейської конвенції з прав людини, захисник вважає, що суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, порушив правові норми, а до обвинуваченого ОСОБА_4 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби. Такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Посилаючись на викладене, захисник просить: замінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби; встановити для обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідком ОСОБА_6 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримав клопотання свого захисника, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор заперечувала проти заміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт, згідно клопотання сторони захисту, наполягала на задоволенні поданого нею клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_9 та її представник, адвокат ОСОБА_16 , в судове засідання не з`явились, надіслали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, та за вчинення якого кримінальним Законом встановлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Враховуючи наведене вище, з огляду на вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та могли свідчити, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає на теперішній час реальними та доведеними ризики, визначені у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та заявлені прокурором, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки він достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та може вирішити, що переховування від суду тягне менш тяжкі наслідки аніж процедура відбування покарання.

Незважаючи на доводи сторони захисту щодо відсутності ризику впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, суд продовжує вважати зазначений ризик таким, що не змінився на теперішній час. Суд зважає на те, що наразі свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , згідно наданих матеріалів, перебувають за межами України, проте, свідок ОСОБА_6 територію України не залишав, наразі співробітниками поліції проводяться заходи зі встановлення його місцезнаходження.

Ухвалою суду від 26.03.2024 на підставі ст. 114 КПК України було встановлено стороні обвинувачення процесуальний строк тривалістю два місяці для забезпечення доставки в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження яких наразі не встановлено.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо того, що наразі всі докази по кримінальному провадженню досліджені, оскільки допит зазначених вище свідків сторони обвинувачення не був виключений з обсягу та порядку доказів, які підлягають дослідженню судом, та наразі вказані свідки безпосередньо судом допитані не були.

Отже, оскільки вказані свідки ще не були допитані в судовому засіданні, та обвинувачений, перебуваючи на волі та будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке може йому загрожувати у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може скористатися нагодою та дізнатись контактні дані вказаних свідків, адже йому відомі адреси їх проживання в України, після чого може вчинити спробу впливу на них та змусити їх змінити на його користь надані в ході досудового розслідування свідчення, щоб в подальшому уникнути кримінальної відповідальності у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

Що стосується заявленого стороною обвинувачення ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд вважає вказаний ризик не доведеним, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, суду не надано будь-яких відомостей, які можуть охарактеризувати обвинуваченого з компрометуючого боку, як то негативні характеристики з місця мешкання, місця роботи тощо, не надано будь-яких доказів, які можуть вказувати на схильність обвинуваченого до порушення Закону.

Отже, суд вважає, що наявність заявлених прокурором ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені п. п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

З урахуванням викладеного, доводи захисника про припущення заявлених ризиків, не заслуговують на увагу, оскільки враховуючи особу обвинуваченого та характер інкримінованого кримінального правопорушення, заявлені прокурором ризики, є цілком ймовірними.

Суд, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, розглянув й інші заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, не пов`язані з триманням під вартою, які передбачені ст. 176 КПК України, зокрема домашній арешт із забороною залишати місце проживання у нічний час, на якому наполягає сторона захисту, однак, вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях «Кудла проти Польщі» та «Маккейн проти Сполученого Королівства» констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Наразі достатніми і належними підставами тримання ОСОБА_4 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які із встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому, суд керується не принципом автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Суд відхиляє заперечення сторони захисту, наведені у спростування існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-які з речей і документів, які мають значення для встановлення обставин справи, оскільки стороною обвинувачення вказаний ризик не заявлявся та судом не розглядався.

Стосовно доводів сторони захисту про не доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та посилання не недопустимість певних доказів, суд наголошує, що судом на теперішній час не досліджені всі докази, які були визначені для дослідження на початку судового розгляду кримінального провадження, тому, без проведення всіх належних стадій судового розгляду, суд позбавлений можливості робити висновки про доведеність або не доведеність вини обвинуваченого, а також про допустимість або недопустимість доказів. Рішення щодо наявності або відсутності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також оцінка всім наданим сторонами доказам, судом будуть прийматися у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Отже, доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту суду не надано, а тому, на думку суду, клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 314, 315, 371-372, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника, адвоката ОСОБА_5 , про заміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», строком на 60 днів, тобто до 24 травня 2024 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та начальнику Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 27.03.2024 о 08-15 год.

Суддя ОСОБА_1