Дата документу 20.05.2024 Справа № 320/1199/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1199/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/794/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 червня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зникли та не зменшились, а також врахував характер та суть інкримінованого злочину, тяжкість покарання за цей злочин, усвідомлення обвинуваченим можливого визнання судом його вини за висунутим обвинуваченням, тиск тягаря можливого призначення та відбування тяжкого покарання передбаченого законодавством, стадію кримінального провадження та стану судового розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурором не доведено підстав, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що перебуваючи на волі він може переховуватись від суду, впливати на потерпілу та вчинити інші правопорушення, заявлені прокурором аргументи щодо встановлених ризиків на користь продовження запобіжного заходу не є новими і послідовно зазначались у попередніх ухвалах суду.

Зазначає, що при розгляді клопотання, судом не досліджено жодного оригінального письмового матеріалу провадження, а в оскаржуваній ухвалі не аргументовано жодного свого висновку.

Крім того вказує, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, працевлаштований, має позитивні характеристики за місцем проживання та працевлаштування, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується у СІЗО та не несе соціальної небезпеки, що суперечить ризикам, заявленим прокурором.

Зазначає, що потерпіла та свідки вже були допитані у суді, вони не є очевидцями події та на той час перебували в іншому місті, доказів вчинення ним злочину немає, як і матеріалів справи.

Зауважує, що він вже тривалий час перебуває у СІЗО, зокрема, з 24 листопада 2018 року.

Вказує, що в нього є друзі у м. Запоріжжі, які не заперечують його проживання в них під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та змінити запобіжний захід на більш м`який ніж тримання під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання за адресою: АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своєї скарги вказує, що при продовженні запобіжного заходу обвинуваченому, судом не враховано, що ОСОБА_6 не має на меті переховуватись та стороною обвинувачення не доведено ризику щодо впливу на потерпілу, оскільки остання вже допитана.

Крім того зазначає, що при продовженні запобіжного заходу, судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації, в м. Запоріжжі в нього наявне житло, в якому він може проживати, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховуватися від правосуддя, усі речові докази та документи по справі зібрані, отже відсутні ризики знищення доказів, жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків та потерпілих немає, конкретних підстав перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином немає.

Звертає увагу на те, що посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, жодним чином не може підтверджувати ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки тяжкість злочину та очікуване покарання не може бути єдиною підставою для застосування відносно обвинуваченої особи найсуворішого запобіжного заходу та повинно враховуватися у сукупності з іншими, визначеними ст. 178 КПК України обставинами.

Зауважує, що ОСОБА_6 тримається під вартою більше, ніж 5 років та 6 місяців.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні скарги та вказав, що він вже тривалий час перебуває під вартою, ані свідки, ані потерпілі не з`являються, ризики у даному кримінальному провадженні відсутні, матеріалів справи немає. Зазначив, що він раніше не судимий та позитивно характеризується.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційні скарги, без надання доповнень.

Від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційних скарг за відсутності сторони обвинувачення, зазначивши, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Під час оцінки заявлених прокурором ризиків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним та обумовлений серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, наявність місця проживання та реєстрації на території м. Мелітополя Запорізької області, яке на даний час є тимчасово окупованою територією, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то він також продовжує існувати, оскільки попри те, що як випливає із оскаржуваної ухвали потерпіла та свідок були вже допитані у судовому засіданні, такі особи можуть бути допитані повторно з обставин, щодо яких вони не допитувались, більш того існує можливість в разі необхідності після прямого допиту таких осіб, здійснити їх перехресний допит.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , щоб унеможливлював продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

З приводу доводів щодо тривалого перебування обвинуваченого під вартою, то слід зазначити, що тримання останнього під вартою такий період обумовлюється об`єктивними чинниками, такими як складністю кримінального провадження (інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до особливо тяжкого злочину), кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Також із матеріалів провадження випливає, що наразі в Комунарському районному суді м. Запоріжжя здійснюється новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , оскільки попередній вирок щодо останнього був скасований.

Вказані обставини свідчать на наявність об`єктивних чинників такого тривалого розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційних скарг щодо того, що обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває на обліках у нарколога та психіатра, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання на те, що ОСОБА_6 не несе соціальної небезпеки, то вони не сприймаються апеляційним судом, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин характеризується посяганням на життя іншої особи та наслідками у вигляді незворотної смерті потерпілого, що свідчить про негативну соціальну поведінку обвинуваченого у суспільстві.

Щодо вимог про застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, то колегія суддів вважає за потрібним зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке обвинуваченому забороняється залишати.

З матеріалів провадження випливає, що місцем реєстрації та проживання обвинуваченого ОСОБА_6 є адреса: АДРЕСА_1 .

Із вимог апеляційних скарг випливає, що апелянти просять застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, до своєї апеляційної скарги, захисником були долучені договір дарування частки квартири та відповідний витяг з Державного реєстру речових прав, з яких вбачається, що право власності на 1 АДРЕСА_3 зареєстроване за ОСОБА_8 .

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений на обґрунтування наявності в нього місця проживання зазначає про наявність в нього у м. Запоріжжі друзів, які не заперечують щодо його мешкання під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, при цьому не вказуючи, ким для нього є ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, долучені до апеляційної скарги захисника документи не свідчать про можливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту саме за вищевказаною адресою, оскільки апелянтами не було зазначено ким саме приходиться ОСОБА_8 обвинуваченому та чи надано власником вказаного житла згоду на проживання ОСОБА_6 в його квартирі під час застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

У зв`язку із вказаним, апеляційний суд вважає неможливим на даний час змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки не було підтверджено того, що вказана апелянтами адреса може бути місцем проживання обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 28 червня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4