Єдиний унікальний номер 243/6750/23
Провадження номер 1-кп/243/396/2024
В И Р О К

Іменем України

28 лютого 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003836 від 23 жовтня 2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка Олександрівського району Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)08.02.2011 Олександрівським районним судом Донецької області за ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2, 185 ч.3, 190 ч.2, 389 ч.2, 70 ч.4, 71, 72 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений умовно-достроково 05.12.2013,

2)19.02.2018 Краматорським міським судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України, ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 02.04.2019 по відбуттю строку покарання,

3)30.10.2023 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч.5 ст.407 КК України з застосуванням ст.ст.60, 69 КК України до 6 місяців арешту, запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований з 05.09.2023,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України Про оборону України, ст.ст.1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 17 лютого 2023 в ранковий час доби (більш точно час не встановлено) самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована по АДРЕСА_3 та ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 03 липня 2023, доки не був зупинений працівниками Національної поліції України на блокпосту, який розташований поблизу АДРЕСА_4 , та доставлений до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, тим самим припинив вчиняти зазначене триваюче кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно ОСОБА_5 лише в межах висунутого йому обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті від 23 листопада 2023 року.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю та пояснив, що 17.02.2023 залишив територію військової частини, та не проходив військову службу до 03.07.2023, перебував за місцем мешкання. 03.07.2023 його зупинили на блок-посту, а після доставили до військової частини. У період часу з 17.02.2023 по 03.07.2023 він не виконував обов`язки військової служби, за час проходження служби ані психічного, ані фізичного насильства до нього не застосовувалося. Він розкаюється у вчиненому, хоче проходити військову службу.

Приймаючи до уваги, що обвинуваченим не оспорюються викладені в обвинувальному акті обставини скоєння злочину, враховуючи, що учасники судового провадження проти цього не заперечують, та немає сумнівів у тому, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і роз`яснення суду щодо позбавлення у даному випадку права їх оскарження у апеляційному порядку, добровільності такої позиції, суд у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України визнає недоцільним дослідження зазначених обставин у кримінальному провадженні, тому вважає необхідним обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних щодо його особи.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у кримінальному провадженні, суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до ст. 65 КК України суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (вчинений злочин віднесений до категорії тяжких злочинів), сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, характер, ступінь його суспільної небезпеки; відомості про особу обвинуваченого (раніше судимий, за медичною допомогою до нарколога та психіатра не звертався, за місцем служби характеризується негативно, не одружений).

Відповідно до досудової доповіді органу пробації від 26.02.2024, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без ізоляції від суспільства можливе.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України в межах висунутого обвинувачення, судом не встановлено.

Аналізуючи викладене, суд не погоджується з висновком органу пробації та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_5 буде досягнуто при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.5 ст.407 КК України з реальним його відбуванням, оскільки вважає, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин. Окрім того, звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за самовільне залишення військової частини в умовах воєнного стану не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а, навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність такого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим. Отже, саме покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом встановлено, що вказане кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 до ухвалення відносно нього попереднього вироку від 30.10.2023, тому наявні підстави для застосування положень ч.4 ст.70 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.70, ст.72 КК України, в строк покарання за цим вироком слід зарахувати покарання у виді арешту, частково відбуте за попереднім вироком, з урахуванням того, що 1 дню арешту відповідає 1 день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлявся.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

За сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ч.4 ст.70, ст.72 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі шляхом поглинення менш суворого покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців, призначеного за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2023, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту фактичного звернення вироку до виконання - дати його затримання, зарахувавши ОСОБА_5 у строк покарання за даним вироком частково відбуте ним покарання у виді арешту за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2023, з розрахунку 1 день арешту дорівнює 1 дню позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Слов?янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1