У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року

м. Київ

справа №553/1446/22

провадження № 51-1951ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року,

встановив:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2023 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2023 року - без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою,в якій виклав вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що працівниками правоохоронних органівбули штучно створені докази, які виразилися в порушенні його прав, а саме: явка з повинною була надана за відсутності захисника і право на захист йому не роз`яснювалось; відтворення обставин події було проведено не на місці безпосередньої події, що унеможливило в точності відтворити обставини правопорушення та механізм скоєння; кваліфікація злочину не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки він перебував у стані необхідної оборони; свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які не допитувались безпосередньо судом, та обвинувачений ОСОБА_7 надали завідомо неправдиві показання щодо обставин події; під час досудового розслідування до нього були застосовані недозволені методи слідства.

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 459 КПКУкраїни судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як вбачається з копії ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від

11 вересня 2023 року, місцевий суд проаналізувавши доводи, зазначені у заяві засудженого, дослідивши матеріали провадження, дав доводам засудженого належну оцінку та дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяви засудженого без задоволення.

Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на вказане судове рішення, суд апеляційної інстанції перевірив усі посилання й доводи засудженого, наведені в його апеляційній скарзі та, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, вказавши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Зокрема, апеляційний суд встановив, що 16 серпня 2011 року Апеляційним судом Харківської області ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115, ст. 71 КК України до покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

17 квітня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року щодо нього - без зміни.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до місцевого суду із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року за нововиявленими обставинами.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в якості нововиявлених обставин засуджений посилається на штучне створення працівниками правоохоронних органів доказів у кримінальній справі, завідомо неправдиві показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , допущення процесуальних порушень під час збирання доказів та його права на захист.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 21 січня 2020 року (справа №315/793/16-к, провадження № 51-3062км19), за змістом п.1 ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин як нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за вказані вище діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Разом з тим, будь-яких об`єктивних даних (належних засобів доказування), в яких би було виявлено в кримінальній справі щодо ОСОБА_8 факти штучного створення або підроблення доказів, надання свідками, іншим обвинуваченим завідомо неправдивих показань, застосування працівниками правоохоронних органів недозволених методів слідства, апеляційним судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що доводи заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться виключно до переоцінки доказів по кримінальній справі шляхом надання їм власної оцінки, констатування неправильності кваліфікації дій засудженого та несправедливості призначеного йому покарання. Однак названі обставини не є нововиявленими відповідно до ст. 459 КПК України, а полягають у спробі повторно оскаржити вирок апеляційного суду, який набрав законної сили та залишений без зміни вищою судовою інстанцією. Процедура ж перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією та не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Натомість, наведені вище твердження ОСОБА_4 були предметом перевірки в ході розгляду справи Апеляційним судом Харківської області та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

За результатами касаційного провадження Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_4 , констатувавши: правильність встановлених апеляційним судом фактичних обставин справи, висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 , який ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, та кваліфікації дій засудженого за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; відсутність істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які би були підставами для скасування вироку щодо ОСОБА_8 , зокрема, й будь-якого тиску з боку працівників міліції на засудженого за результатами проведення перевірки компетентним органом; справедливість призначеного останньому покарання.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що обставини, на які покликається засуджений у заяві, не є нововиявленими обставинами в розумінні вимог ст. 459 КПК України, та такі слід розцінювати як суб`єктивне ставлення засудженого до рішення суду. З таким висновком погоджується й Верховний Суд.

З огляду на викладене, істотних порушень вимог процесуального закону, допущених судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду заяви засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року, Суд не вбачає.

Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 11 вересня 2023 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3