26.02.2024 Єдиний унікальний номер 205/2125/24
1-кп/205/708/24
Провадження №1-кп/205/708/24
Справа №205/2125/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000066 від 15 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше засудженого: 30.10.2023 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ст.28 ч.1-125 ч.1 КК України до штрафу в дохід держави в сумі 510 грн., офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 , 07 лютого 2024 року, приблизно о 23 годині 20 хвилин, перебував біля буд. АДРЕСА_3 , де побачив у потерпілого ОСОБА_4 мобільний телефон «Samsung A54 5G 128 Gb», чорного кольору, після чого у нього виник умисел на заволодіння майном потерпілого шляхом обману. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_3 , в той же день, близько 23 години 25 хвилин, перебуваючи у зазначеному вище місці, діючи із корисливих мотивів, під приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у потерпілого ОСОБА_4 зазначений вище мобільний телефон, заздалегідь знаючи про те, що вказане майно він не поверне. Потерпілий ОСОБА_4 , будучи введеним в оману щодо намірів обвинуваченого та не підозрюючи про його злочинні наміри, погодився на його прохання і передав останньому зазначене майно. Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 , отримавши від потерпілого ОСОБА_4 мобільний телефон «Samsung A54 5G 128 Gb», чорного кольору, imei: НОМЕР_1 , вартістю 12580,85 грн. та утримуючи його при собі, з місця вчинення злочину зник, таким чином, шляхом обману заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_4 , завдавши йому майнову шкоду на зазначену вище суму.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке кваліфікується за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

До обвинувального акту відносно ОСОБА_3 додана письмова заява обвинуваченого, яка складена у присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду та без його участі.

Потерпілий ОСОБА_4 також звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду та за відсутності всіх учасників справи.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії кримінальних проступків, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , щирого каяття останнього, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 жовтня 2023 року був засуджений за ст.28 ч.1-125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в дохід держави в сумі 510 грн. та до відбуття покарання вчинив новий злочин.

При вирішенні питання щодо застосування положень ст.71 КК України, суд виходить з наступного.

Так, згідно з ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Разом з тим, аналіз конструкції норми, передбаченої ч.1 ст.71 КК України, дозволяє дійти висновку, що для застосування закріплених у ній правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив і відповідні спеціальні умови, що мають бути встановлені судом в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засуджени - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком;

- друга - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч.1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №243/7758/20, провадження № 51-113кмо21).

Таким чином, враховуючи ту обставину, що на момент ухвалення зазначеного вироку обвинувачений ОСОБА_3 повністю відбув покарання за попереднім вироком та не має невідбутої частини, що підтверджується квитанцією про сплату штрафу, суд вважає, що порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч.1 ст.71, ч.3 ст.72 КК України, не застосовуються.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи у сумі 260 грн.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 - не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи №881/24 від 15 лютого 2024 року в розмірі 260 гривень.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Samsung A54 5G 128 Gb», чорного кольору, imei: НОМЕР_1 залишити у потерпілого ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційного порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Головуючий: ОСОБА_1