Справа №754/6271/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1250/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

4 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника ТДВ СК «Кредо» ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 286 ч. 1 КК України і призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В задоволенні цивільного позову про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_11 89126,88 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 50000 грн. моральної шкоди та 20000грн. витрат на правову допомогу.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 14 січня 2023 року приблизно о 22.30год. будучи особою, яка керує транспортним засобом - знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - технічно справного автомобіля марки «Skoda Scala» реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, рухаючись в м. Києві по проїзній частині вул. Кубанської України, у другій смузі руху, від правого краю проїзної частини, зі сторони вул. Космонавта Волкова в напрямку вул. Академіка Курчатова, в порушення вимог п. п. 1.3,2.3 «б», 4.16 «а», 12.4 та 18.1 ПДР України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та усвідомлювати, що рухається з перевищенням максимально дозволеної швидкості на даній ділянці дороги 50 км/год., будучи зобов`язаним обрати безпечну швидкість та врахувати дорожню обстановку, яка обумовлювалась нічною порою доби, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку АДРЕСА_2 , що був позначений дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 («Пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.1 («Зебра»), продовжуючи рух не надав перевагу для руху пішоходу ОСОБА_11 , який в цей час пересікав проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «Skoda Scala» реєстраційний номер НОМЕР_1 , і мав перевагу в русі під час переходу проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу, внаслідок чого ОСОБА_8 , вчинив наїзд на останнього.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , отримав - закриту травму правого стегна та правої гомілки: уламковий перелом зовнішнього виростку правої великогомілкової кістки (зі зміщенням); крайовий перелом медіального виросту правої стегнової кістки (зі зміщенням), які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Під час руху водій ОСОБА_8 , порушив вимоги п. п. 1.3, 2.3 «б», 4.16 «а», 12.4 та 18.1 ПДР України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_11 , тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК «Кредо» ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати в частині стягнення з третьої особи - ТДВ СК «Кредо» на користь цивільного позивача - ОСОБА_11 матеріальної шкоди у розмірі 89 126,88 грн. Вказує, що суд задовольнивши цивільний позов в цій частині, вийшов за межі позовних вимог, нехтуючи нормами чинного законодавства, спрямованими на захист прав та обов`язків сторін по справі та легковажно поставився до своїх обов`язків щодо повідомлення третьої особи про розгляд та обставини справи, при цьому своє рішення належним чином не мотивував. Зазначає, що суд першої інстанції не створив умов для реалізації сторонами кримінального провадження своїх прав, не повідомив третю особу про час та місце судових засідань, не надіслав копії процесуальних документів. Також вказує, що судом було проігноровано той факт, що ТДВ СК «Кредо» було залучено як третю особу, потерпілий та його представник своїми процесуальними правами скористалися на власний розсуд та не побажали пред`явити позовні вимоги до ТДВ СК «Кредо» або залучити останнього як співвідповідача. З огляду на вищевикладене, суд мав би дійти висновку, що скільки позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до ТДВ СК «Кредо»), то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком і винуватцем ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України - 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що висновок суду про те, що обвинувачений працює неофіційно нічим не підтверджується, відсутні дані про суспільно корисну діяльність ОСОБА_8 , у вступній частині вироку також зазначено, що він непрацюючий. Апелянт вважає, що суд недостатньою мірою врахував конкретні обставини справи, а також ставлення ОСОБА_8 до скоєного злочину та його наслідків, у зв`язку з чим безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття. Вказує, що зазначена судом позиція обвинуваченого, що він з цивільним позовом не згоден, а також «у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем він не згоден також із завданою моральною шкодою» свідчить про відсутність будь-якого усвідомлення ОСОБА_8 , своєї вини та критичного ставлення до своїх дій, про відсутність каяття, а також небажання нести відповідальність за скоєне та його наслідки. Також поза увагою суду залишилось (і відсутнє у вироку) посилання на таку обставину, що характеризує обвинуваченого, як численні факти притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та експлуатації транспорту.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду в частині призначеного основного покарання скасувати за м`якістю та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України з відбуттям реальної міри покарання без застосування ст. 75 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки; вирок суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 50000 грн. моральної шкоди та постановити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 150000 грн.

Вказує, що судом не враховано, що обвинувачений є небезпечним для суспільства, оскільки поставив у небезпеку не лише своє життя і здоров`я, а й інших учасників дорожнього руху, а тому будь-яке покарання окрім реального його відбування не забезпечить виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень. Крім того, суд належним чином не мотивував того: чому встановлені судом пом`якшуючі покарання обставини - повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого, та які саме дані про його особу, його характеристики, з урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, які настали у результаті скоєного та пост злочинна поведінка обвинуваченого, яка не спрямована на залагодження своєї провини, дають підстави для висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. Також вказує, що рішення суду в частині стягнення на користь потерпілого у відшкодування моральної шкоди 50000 грн. є необґрунтованим та несправедливо заниженим.

Представник страхової компанії в поданій апеляційній скарзі просила розглядати справу без її участі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, щодо апеляційної скарги представника страхової компанії заперечував, думку представника потерпілого, яка підтримала подані нею та прокурором апеляційні скарги, щодо апеляційної скарги представника страхової компанії заперечувала, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та стягнення моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Всупереч доводам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України повністю дотримався вказаних норм кримінального закону.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працює неофіційно, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття у вчиненому, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши вказані обставини у своїй сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства і застосував до нього приписи ст. 75 КК України, з чим колегія суддів також погоджується, і вважає, що саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України прокурором та представником потерпілого не наведено.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника страхової компанії, слід вказати наступне.

Так, потерпілим ОСОБА_11 в суді першої інстанції подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 на його користь 89126,88грн. майнової шкоди: 48926,88грн. - витрати на лікування, 40200грн. - відшкодування шкоди пов`язаної із втратою працездатності; 150000 моральної шкоди. Третьою особою у позові зазначена ТзДВ «Страхова компанія «Кредо».

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції дійшов висновку, що страхова сума відшкодування за полісом ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» покриває визначений ОСОБА_11 розмір майнової шкоди, а тому суд відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , а враховуючи приписи закону, стягнув розмір майнової шкоди, завданої ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з ТзДВ «Страхова компанія «Кредо».

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» за полісом № НОМЕР_2 .

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, ухваленому в постанові від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц; провадження № 14-176 цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі №212593898.

Доводи апеляційної скарги представника ТзДВ «Страхова компанія «Кредо» про те, що оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову не відповідає обставинам справи та вимогам закону, колегія суддів вважає неспроможними.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про незаконність вироку суду в частині стягнення на користь потерпілого моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру стягнення з ОСОБА_8 розміру моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_11 , суд врахував глибину фізичних та душевних страждань, яких потерпілий зазнав в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого порушився нормальний перебіг життя потерпілого, ступінь вини ОСОБА_8 у дорожньо-транспортній пригоді, та дійшов висновку про стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, що на думку колегії суддів ґрунтується на вимогах закону та відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо незаконності вироку суду в частині стягнення на користь потерпілого моральної шкоди, непереконливими.

Апеляційні скарги не містять доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову потерпілого, а тому колегія суддів, з урахуванням принципу змагальності сторін та доведенні сторонами перед судом переконливості своїх доказів, доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість вироку в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає його без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ТДВ СК «Кредо» ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя