КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1193/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванковичі Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять ) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, покладено на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат. Згідно вироку 08.07.2023 року, ОСОБА_7 приблизно об 11 год. 30 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуваючи біля зазначеного будинку, упевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, тобто таємно, шляхом вільного доступу, проник всередину, де з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, з приміщення загального коридору викрав трюковий велосипед «Magellan Tucana», що належить ОСОБА_10 .Після чого, ОСОБА_7 направився у невідомому напрямку, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 4 499 грн. 70 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Заступник керівника Київської міської прокуратури не погодився з вироком суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги прокурор вказує на те, що враховуючи положення частин 3 і 4 ст. 349 КПК України, у випадку повного визнання вини обвинуваченим, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій, правильне розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин - є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України.

Прокурор посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22.03.2018 року (справа № 521/11693/16), де зазначено, що положення ч.3 ст.349 КПК України не звільняють суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні і визначені ст. 91 КПК України, тобто законодавець зобов`язує встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України визначає лише обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

У даному кримінальному провадженні, на думку сторони обвинувачення, суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, не з`ясував усі обставини вчиненого кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, так як обвинувачений відмовився від надання показань в суді, не з`ясував час, місце, спосіб вчинення злочину, мотив, мету, вину.

Крім того, приймаючи рішення про здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України без допиту обвинуваченого, суд не з`ясував, чи правильно ОСОБА_7 розуміє зміст фактичних обставин, не впевнився у добровільності його позиції та не роз`яснив обвинуваченому обмеження права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Таким чином, суд допустив спрощений порядок і не зазначив обставини, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню і мають бути встановлені у вироку суду, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а висновок суду про доведеність вини обвинуваченого без належного аналізу доказів, наявних у провадженні є передчасним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, думку обвинуваченого та захисника, які погодилися з вироком суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Здійснення судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України передбачає, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, суд має право визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Згідно вироку суду та журналу судового засідання від 13.11.2023 року ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, зазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено вірно, вони відповідають дійсності, скористався своїм правом не давати показання, і додатково зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, просить не карати його суворо, при цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ст. 63 Конституції України та з`ясував думку усіх учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, а також надав можливість проголосити вступні промови (а.п.43-44).

Так, відповідно до журналу судового засідання від 13.11.2023 року прокурор, після оголошення змісту обвинувального акта та думки обвинуваченого щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, звернувся до суду з клопотанням про проведення судового розгляду в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Місцевий суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив їм вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, чи вони правильно розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи не має сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, від яких заперечень щодо скороченого порядку розгляду справи не надійшло

Керуючись вищенаведеною нормою процесуального закону, за згодою усіх учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які визнаються обвинуваченим та ніким не оспорюються. Водночас, суд ухвалив допитати обвинуваченого та дослідити документи у провадженні, які характеризують особу обвинуваченого.

Однак, відповідно до вимог ч. 4 ст. 349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Як убачається з обвинувального акта, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що приблизно об 11 год. 30 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебуваючи біля зазначеного будинку, упевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, тобто таємно, шляхом вільного доступу, проник всередину, де з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, з приміщення загального коридору викрав трюковий велосипед «Magellan Tucana», що належить ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_7 направився у невідомому напрямку, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 4 499 грн. 70 коп.(а.п.3-4).

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд зазначив формулювання обвинувачення, яке узгоджується з фактичними обставинами кримінального правопорушення, викладеними в обвинувальному акті та оцінивши зібрані матеріали в їх сукупності, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст.185 КК України вірна, оскільки він вчинив в умовах воєнного стану таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Враховуючи, що судове провадження здійснювалося в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, у ході якого обвинуваченому було роз`яснено його процесуальне право надавати пояснення та положення ст. 63 Конституції України, якими він скористався, а в учасників провадження судом з`ясовано правильне розуміння змісту обставин, які ніким не оспорювалися, та з огляду на відсутність заперечень від часників судового провадження, суд встановив, що позиція учасників провадження є добровільна, а наслідки застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права на оскарження цих обставин справи, є зрозумілими (а.п.45).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та враховує, що надавати пояснення в судовому засіданні відповідно до п.5 ч.3 ст. 42 КПК України є правом обвинуваченого, а не обов`язком, який в будь-який момент може відмовитися надавати показання.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає доводи прокурора в апеляційній скарзі є необґрунтованими про те, що суд не з`ясував, чи правильно учасники провадження, в тому числі й обвинувачений, розуміють зміст фактичних обставин, не впевнився у добровільності їх позиції та не роз`яснив обвинуваченому обмеження права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Посилання прокурора на те, що суд допустив спрощений порядок і не зазначив обставини, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню і мають бути встановлені в судовому засіданні колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд з`ясував думку усіх учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, а також надав можливість проголосити вступні промови (а.п.43-44), на що учасники судового провадження відмовилися від промов та будь-яких заперечень не подали.

Крім того, стороною обвинувачення не наведено в апеляційній скарзі переконливих обґрунтувань того, яким чином розгляд справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України за умови відмови обвинуваченого від надання показань, порушили будь-чиї права та охоронювані законом інтереси.

Посилання у скарзі сторони обвинувачення на висновок Верховного Суду у постанові від 22.03.2018 року (справа № 521/11693/16), в якій зазначено, що законодавець зобов`язує встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України визначає лише обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин, на думку колегії суддів є непереконливими, оскільки в зазначеній справі суд касаційної інстанції встановив інші порушення місцевим судом, а саме недотримання вимог ст. 374 КПК України при формулюванні обвинувачення, визначного доведеним, оскільки суд не зазначив чіткого місця вчинення кримінального правопорушення, спосіб проникнення до житла, перелік викраденого майна, тобто не зазначив обставин, що підлягають доказуванню, і не зважаючи на розгляд провадження в порядку ч.3 ст. 349 КПК України мають бути встановленні.

Таким чином, колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вироку суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення. Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4