Справа № 199/3251/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровські області капітана поліції ОСОБА_2 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000197, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, та додані до клопотання матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровські області капітана поліції ОСОБА_2 , в якому остання просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомої майна 101, загальною площею 44.7 кв. м., право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 , заборонивши відчужувати і розпоряджатися цим майном, в рамках кримінальному провадженні № 0000197, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 1 статті 64-2 КПК України визначає, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Системний аналіз викладених норм дає підстави слідчому судді дійти висновку,що із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.

Слідчим суддею встановлено, що слідчий просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомої майна 101, загальною площею 44.7 кв. м., право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_4 . При цьому належність вказаної квартири на праві власності ОСОБА_4 жодними доказами об`єктивно не підтверджується з огляду на відсутність в матеріалах клопотання будь-якої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зокрема, у доданих до клопотання матеріалах відсутній витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаної квартири та будь-який інший документ, який підтверджує право власності ОСОБА_4 на майно, яке є предметом даного клопотання.

Окрім того, вклопотанні не визначено процесуальний статус особи, на майно якої слідчий просить накласти арешт.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в кримінальному провадженні № 0000197підозра жодній особі не повідомлена.

Враховуючи викладене, у зв язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Всупереч вказаній нормі закону в клопотанні про арешт майна не вказано конкретні підстави і мету для накладення арешту відповідно до положень п.п. 1-4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна відповідно до вимог ст. 172 КПК України для усунення недоліків, оскільки клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 64-2, 132,171,172 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Дніпровського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровські області капітана поліції ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000197, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України, повернути для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення зазначених недоліків, що не перевищує 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до суду в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1