Справа № 450/2060/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/267/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою заступника керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік.

На підставі ст.71 КК України і із застосуванням ст.72 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021 року на призначено остаточне покарання у виді 1(одного) року та 12 днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку 1 (один) рік за умови не вчинення ним протягом цього строку нового кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 2ст. 76 КК України зобов`язано засудженого:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який 18.04.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова замінено на покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт, а також ознайомленим 24.11.2022 з умовами і порядком відбування покарання, 07.02.2023 отримав направлення Львівського районного відділу №3 філії ДУ «Центр пробації» до Щирецької селищної ради для відбуття громадських робіт. Так, ОСОБА_6 , будучи скерованим відповідно до розпорядження Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області №7 від 06.02.2023 року на роботу до Щиренького селищного житлово-комунального підприємства «Ранкове», де згідно з наказом №6 від 07.02.2023 його прийнято на відбуття громадських робіт в СЖКП «Ранкове», в період часу з 07.02.2023 по 20.03.2023 фактично відбув 144 години громадських робіт, однак, без поважних причин з 21.03.2023 умисно не відбув 96 годин встановленого покарання.

На вирок суду заступник керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення від відбування покарання, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та засудити до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2021, зміненого ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року 12 (дванадцять) днів обмеження волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що Пустомитівський районний суд, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання за новим вироком від 15.05.2023 на підставі ст.71 КК України та звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК України, звільнив засудженого, у тому числі і від невідбутого покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021, яке ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 року було замінено на громадські роботи. За таких обставин судом безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення під час невідбутого покарання за попереднім вироком, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за даним вироком, фактично змінив вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021 та ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 в частині призначеного покарання. За таких обставин ОСОБА_6 не поніс справедливого покарання за кримінальне правопорушення, за яке його було засуджено вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021, зміненого ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, , думку обвинуваченого, який апеляційну скаргу заперечив, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 389 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопоршення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і вмотивованим.

Разом з тим, при перевірці кримінального провадження колегією суддів апеляційного суду встановлено, що доводи прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно із ч. 4 ст .71 України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім злочином.

Як встановлено апеляційним судом ОСОБА_6 раніше судимий вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021 за ч. 1 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, який 18.04.2022 ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України вчинене ОСОБА_6 в період з 07.02.2023 по 20.03.2023, тобто у період невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2021 у вигляді штрафу, яке ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 було замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Зазначене підтверджує, що покарання призначене обвинуваченому за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 27.04.2021 у вигляді штрафу, яке ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 було замінено на покарання у виді 240 годин громадських робіт, не досягло своєї мети, яка полягала у виправленні ОСОБА_6 та запобіганні вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 остаточне покарання за новим вироком від 15.05.2023 на підставі ст.71 КК України та звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК України, звільнив засудженого, у тому числі і від невідбутого покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021, яке ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 року було замінено на громадські роботи.

За таких обставин судом безпідставно застосовано положення ст. 75 КК України до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення під час невідбутого покарання за попереднім вироком, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу заступника керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 389 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України і із застосуванням п.4 ч.1 ст.72 КК України до покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 27.04.2021 року, яке змінено ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.04.2022 року та призначити остаточне покарання у виді 1(одного) року та 12 днів обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили з дня його оголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4