КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/8068/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4558/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0004574 від 15 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Накладено арешт на автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «FORD» моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що слідчим суддею не здійснено виклик власника майна - ОСОБА_6 та/або його представника - адвоката ОСОБА_7 , не з`ясовано їх думку щодо цього. Оскаржувана ухвала постановлена слідчим суддею лише на доводах, вказаних у клопотанні слідчого про накладення арешту, та відсутня оцінка доказів, аналіз судової практики, аналіз норм КПК, висновок щодо доказів, які були подані власником майна.

Також зазначає, що судом першої інстанції при накладенні арешту не взято до уваги те, що кримінальне провадження відкрито за фактом незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, до яких ні ОСОБА_6 , ні його автомобіль ніякого відношення не мають. Виявлені та вилучені речовини є нічим іншим, як звичайними хімікатами, які не мають жодного відношення до виготовлення будь-яких наркотичних засобів.

Крім цього вказує, що дане кримінальне провадження розслідується за ч. 2 ст. 307 КК України, в той час, коли вилучені рідини та речовини, які можуть бути прекурсорами, взагалі не є предметом розслідування в межах даного кримінального провадження.

Слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_6 зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 11.04.2013 року та здійснює законну діяльність, з якої сплачуються усі податки, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, код за КВЕД 47.71. Додатковими в тому числі є 46.75 Оптова торгівля продуктами, 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами та інші. Жодних питань з боку податкових органів та/або інших органів щодо порушення законодавства немає і не було. ОСОБА_6 є підприємцем реального сектору економіки, до нього не застосовано жодних санкцій за порушення податкового, валютного та іншого законодавства. Він не притягувався до кримінальної відповідальності і щодо нього не відкрито жодного кримінального провадження за вчинення будь-якого злочину, а тому відсутні підстави вважати, що його господарська діяльність є незаконною.

Апелянт крім цього зазначив, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на автомобіль, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що транспортний засіб взагалі не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладалися арешти. Слідчим не наведено жодного аргументу, з якою метою необхідно арештовувати транспортний засіб та яке відношення він має до кримінального провадження. Так як транспортний засіб належить на праві власності особі, то суд в порушення ст.ст. 319 та 391 Цивільного кодексу України неправомірно наклав на нього арешт.

Слідчий орган за час, з якого вилучено автомобіль, не провів допиту ОСОБА_6 та не вчинив ні з ним, ні щодо нього, жодної процесуальної дії, окрім обшуку та вилучення майна, яке набуте законним шляхом та станом на день вилучення не було заборонено на території України. Більше того, дозвіл на вилучення автомобіля не був наданий ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24.04.2024 року.

Разом з апеляційною скаргою представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтоване з посиланням на те, що власника майна не було повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна, а копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 отримав поштою 12.06.2024 року.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній доводів та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами частини 2 статті 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи, що матеріали справи за клопотанням про арешт майна, не містять відомостей про те, що власник майна належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, який було призначено на 27.05.2024 року, оскаржувану ухвалу отримав поштою 12.06.2024 року, що підтверджується копією конверта та роздруківкою відстеження поштового відправлення, тому колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин та вважає за можливе його поновити.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0004574 від 15.11.2023 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до Дарницького УП з УСР в Київській області ДСР НПУ надійшло інформування про те, що гр. ОСОБА_10 , на території Дарницького району м. Києва займається збутом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Так, по матеріалам виконаного доручення до Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшов рапорт старшого уповноваженого в УСР в Київській області ДСР НП України, відповідно до якого встановлено, що в ході оперативного супроводження кримінального провадження №0003112 від 03.08.2023 року за ч. 2 ст. 307 КК України, встановлено, що за отриманою оперативною інформацією на території м. Києва та Київської області функціонує група осіб, які налагодили схему незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання та збуту наркотичних засобів та психотропної речовини MDMA («екстазі»), способом «з рук в руки» або поштовими відправленнями.

22.05.2024 року в період часу з 10 години 48 хвилин по 19 годину 13 хвилин був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено різні баклажки, коробки, мішки, пляшки, в яких містяться рідини та речовини, які можуть являтися прекурсорами. Окрім того, під час обшуку в боксі знаходився автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Після чого, 22.05.2024 року в період часу з 19 години 29 хвилин по 20 годину 18 хвилин був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в автомобілі марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який направлено до спеціального майданчику за адресою: м. Київ, вул. Канальна, 1.

Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 23 травня 2024 року відповідно до ст. 98 КПК України вищевказане вилучене майно визнано речовими доказами.

24.05.2024 року слідчий слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з процесуальним керівником, звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, а саме автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0004574 від 15.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та накладено арешт на автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0004574 від 15.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , оскільки вказаний автомобіль в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та постановою слідчого від 23.05.2024 року визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів апелянта про те, що дозвіл на вилучення автомобіля не був наданий ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24.04.2024 року, колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що 22.05.2024 року в період часу з 19 години 29 хвилин по 20 годину 18 хвилин, на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 24.04.2024 року, був проведений обшук за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуку виявлено та вилучено автомобіль марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , що, таким чином, відповідає положенням ст.ст. 234 -235 КПК України.

Доводи апелянта про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна не містить аргументів з приводу мети арешту транспортного засобу та яке відношення цей транспортний засіб має до кримінального провадження, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на автомобіль, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що транспортний засіб взагалі не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладалися арешти, а також про те, що клопотання розглянуто без додержання вимог КПК України, колегія суддів не бере до уваги, так як слідчий суддя при розгляді клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку, дотримався вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів.

Необгрунтованими є і доводи скарги про незаконність арешту майна ОСОБА_6 , позаяк він не має жодного відношення до кримінального провадження №0004574 від 15.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки згідно п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України допускається арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. З матеріалів провадження вбачається, що майно у вигляді вилученого транспортного засобу марки «FORD», моделі «TRANSIT», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є матеріальним об`єктом, що може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

постановила:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4