КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/226/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2024 про арешт майна у межах кримінального провадження №0000184 від 06.09.2023,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВПГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Гайворонського відділу Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_11 , у кримінальному провадженню №0000184 від 06.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.3 ст.365-2 КК України, про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_7 із забороною державним реєстраторам здійснювати державну реєстрацію будь-яких змін права власності, перереєстрації а також проведення будь-яких інших реєстраційних дій, що пов`язані із зазначеним нерухомим майном.

Своє рішення суд мотивував тим, що предметом злочинного посягання є громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , його визнано речовим доказом у вказаному провадженні, так як вказана будівля може бути використана як доказ неправомірних дій державного реєстратора ОСОБА_12 .

Арешт накладається з метою запобігання можливості перетворення майна, знищення, відчуження, втрати, настання інших наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню, з підстав запобігання можливості передачі будівлі, належної ОСОБА_7 , іншим особам, відчуження такого майна, переходу права власності.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м.Гайворон) Голованівського РВПГУНП в Кіровоградській області про арешт майна.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвалу винесено з істотним порушенням норм матеріального та процесуального право, без належного дослідження доказів та обставин справи.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що Гайворонська міська рада зазнала значної матеріальної шкоди та міську раду протиправно позбавлено комунальної власності на об`єкт нерухомого майна який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а, саме 07 грудня 2019 року під час внесення відомостей до реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на будівлю.

Однак, Гайворонська міська рада не володіла та не користувалася майном, ще з 10 лютого 2003 року так, як у відповідності до акту прийому - передачі майна Гайворонська міська рада передала будівлю за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення сесії від 30.01.2003 № 91, згодом у відповідності до свідоцтва про право власності від 26.02.2003, ОСОБА_7 , який і став власником згаданого майна.

У подальшому, 07.12.2019, ОСОБА_7 зареєстрував своє право власності у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень шляхом перенесення уже існуючого права власності до нового реєстру.

Отже, завдання значної шкоди Гайворонській міській раді шляхом вибуття із комунальної власності, яке ніколи за Гайворонською міською радою не реєструвалось, - не можливе.

Крім того, 05.09.2022, Гайворонська міська рада подала цивільний позов до ОСОБА_7 з вимогою про витребування з незаконного володіння, звільнення та повернення об`єкту нерухомості комунальної форми власності.

Проте, постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.08.2023 рішення Гайворонського районного суду від 17 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог Гайворонської міської ради до ОСОБА_7 про витребування з незаконного володіння, звільнення та повернення об`єкту нерухомості комунальної форми власності відмовлено.

У зв`язку з чим, 05.09.2023, після винесення постанови Кропивницького апеляційного суду від 22.08.2023, представник Гайворонської міської ради звернувся до Гайворонського РВП із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 362 КК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, вивчивши матеріали клопотання і зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Обмеження права власності повинні розглядатися як вимушені заходи, які держава не обов`язково повинна застосовувати.

У випадках, коли йдеться про обмеження тих чи інших прав і свобод, Європейський суд завжди звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Стаття 41 Конституції України регламентує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності , а також визначає: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Згідно із п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України, ч. 3 ст. 132 КПК України: заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як убачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 06.09.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 365-2КК України.

Як наразі встановлено досудовим розслідуванням, державний реєстратор ОСОБА_12 , діючи під отриманим ним індивідуальним електронним ключем KG20dr0005, який захищено індивідуальним паролем, в порушення вимог чинного законодавства (ст.ст. 20, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 10, 12, 22, 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, п.19, 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2011 р. № 1141, ст.ст. 3,10,16,18,23,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), за наявності підстав для зупинення розгляду заяви для направлення запиту до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав для отримання інформацію до 01.01.2013 року права власності на нежитлове приміщення, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

При цьому, державний реєстратор не здійснив пошук відомостей у Державному реєстрі прав, і на підставі поданих ОСОБА_7 копій документів, вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про нового власника об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Проведення державної реєстрації державним реєстратором Данилово-Балківської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області ОСОБА_12 відбулось 07 грудня 2019 року.

Внаслідок вказаних дій державного реєстратора зазначене нерухоме майно вибуло з комунальної власності Гайворонської міської ради Кіровоградської області та набуло статусу приватної власності.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 76/24-27 від 27.02.2024 ринкова вартість будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , станом на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 07.12.2019, могла становити 857 624,00 гривень, тим самим інтересам Гайворонської міської ради Кіровоградської області спричинено значної шкоди.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, а саме: несанкціоновані дії з інформацією, яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї, які заподіяли значну шкоду.

Крім того, незважаючи на вищевикладені вимоги Законів України, ОСОБА_12 будучи державним реєстратором, тобто особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, яка є обізнаною із законодавством України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчинив зловживання повноваженнями особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Станом на 07.12.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про інше речове право, право комунальної власності Гайворонської міської ради Кіровоградської області на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відомості не було внесено.

ОСОБА_12 , 07 грудня 2019 року, перебуваючи по місцю своєї роботи, безпідставно, з метою отримання неправомірної вигоди, вніс записи про речове право, а саме право власності ОСОБА_7 на громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим позбавивши Гайворонську міську раду () законного користування зазначеним громадським будинком з господарськими будівлями та спорудами.

Таким чином, встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме: зловживання своїми повноваженнями державним реєстратором з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

Повідомлення про підозру ОСОБА_12 вручено 28.02.2024.

Постановою старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського району відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_13 від 28.02.2024 громадський будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя погодився із клопотанням слідчого про арешт майна, зазначивши про те, що вказаний громадський будинок визнаний у кримінальному провадженні речовим доказом, його може бути використано як доказ неправомірних дій державного реєстратора ОСОБА_12 , а також слід убезпечити можливість перетворення, знищення, відчуження, втрати даного майна.

Як встановлює ч. 3 ст. 132, ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням; слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, п. 1) правову підставу для арешту майна, п. 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Матеріалами клопотання встановлено, що державним реєстратором ОСОБА_12 внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нерухоме майно (господарський будинок по АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_7 .

Документи, що подані реєстратору для державної реєстрації: рішення органу місцевого самоврядування (серія та номер 91), видане 30.01.2003 Гайворонською міською радою, свідоцтво про право власності (серія та номер 265), видане 26.02.2003 виконавчим комітетом Гайворонської міської ради (аркуш 13).

Крім того, наданими суду додатково матеріалами встановлено: рішення Гайворонської міської ради від 30.01.2003 № 91 свідчить, що міська рада вирішила передати безкоштовно у власність ОСОБА_7 з комунальної власності міста приміщення по АДРЕСА_2 разом із земельною ділянкою під забудову і територією 0,31 га, актом приймання-передачі майна від 10.02.2003, на підставі рішення виконкому, вказане нерухоме майно передано у власність ОСОБА_14 з комунальної власності міста, свідоцтво про право власності від 26.02.2003, видане Виконкомом Гайворонської міської ради засвідчує право власності на комплекс будівель по АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 .

Крім того, як встановлено, у подальшому, Гайворонська міська рада позивалась до ОСОБА_7 , предметом цивільного позову являвся громадський будинок із допоміжними спорудами (по АДРЕСА_1 ), ставились вимоги витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 і повернення Гайворонській міській раді вказаного нерухомого майна.

Результатом вирішення вказаного цивільного позову є рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.03.2023, яке переглянуте Кропивницьким апеляційним судом та за наслідками такого перегляду винесено постанову від 22.08.2023.

У вказаній постанові зокрема йдеться про те, що державна реєстрація права нерухомого майна за ОСОБА_7 відбулась 07.12.2019, а також зазначається, із посиланням на перелічені вище документи, що Гайворонська міська рада була обізнана, що нерухоме майно по АДРЕСА_2 Актом приймання-передачі майна від 10.02.2003 передано ОСОБА_7 , який ним і користується по теперішній час; крім того, судом застосовано позовну давність і встановлено, що Гайворонська міська рада звернулась із відповідним позовом після спливу строку давності для витребування майна із власності ОСОБА_7 та повернення його Гайворонській міській раді. Отже, Гайворонській міській раді відмовлено у витребуванні нерухомого майна із власності ОСОБА_7 та повернення його Гайворонській міській раді.

З наведеного вище можливо зробити висновок, що ОСОБА_7 на даний час є доброчесним набувачем нерухомого майна.

Як встановлює ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки нерухоме майно (господарський будинок) є предметом кримінального правопорушення, яке наразі інкримінують вчиненням державному реєстратору ОСОБА_15 , може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом із тим, з досліджених матеріалів не можливо достеменно встановити, що потреби досудового розслідування дійсно виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна ОСОБА_7 , про який ідеться в клопотанні прокурора про арешт майна.

Наведені вище обставини у їх сукупності та ретельне вивчення наданих матеріалів клопотання, надає колегії суддів підстав прийти до висновку, що слідчим, прокурором не доведено існування наявності достатніх правових підстав для арешту майна у даному кримінальному провадженні, не доведено того ступеня законності арешту майна для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством та обумовленість обмеження легітимною метою.

Не встановлені фактичні докази, що нерухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , може бути знищене, перетворене, втрачене або спроби чи наміри власника майна передати права власності на будинок третім особам.

Крім того, не доведено фактично, що завдання кримінального провадження не можуть бути забезпечені без застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчим суддею не повною мірою зауважено на ті обставини, про які йдеться вище, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду про арешт майна є передчасним.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, із постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню.

Керуючись ст. ст. 132, 170, 172, 173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна, на який накладається арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.04.2024 про арешт майна у межах кримінального провадження №0000184 від 06.09.2023 скасувати.

Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_13 від 02.04.2024 про арешт нерухомого майна (будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ), належного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4