Справа № 714/957/22
Провадження № 1-в/715/18/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2024 селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3

засуджений ОСОБА_4

представник органу пробації ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про зміну обов`язку, -

в с т а н о в и в:

До суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про зміну обов`язку встановленого вироком суду, яке мотивує тим, що він є волонтером благодійної організації «Руки милості» у зв`язку із чим неодноразово виїжджає за межі України, тому кожен раз звертається до керівника районного сектору пробації для погодження дати виїзду за межі України. Зазначає, що йому неодноразово надавалися такі погодження на виїзд за кордон з визначенням строку для повернення в Україну, однак, у зв`язку із тим, що на кордоні між Україною та Румунією часто виникають величезні транспортні черги він не може розрахувати час повернення, що призводить до його затримання повернення на територію України. Також посилається на те, що здійснення виду діяльності, як водія благодійної організації для нього як багатодітного батька, який має на утриманні шестеро неповнолітніх дітей, є його єдиним заробітком. А тому, він просить замінити йому обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації на обов`язок, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Представник Глибоцького РС філії державної установи «Центр пробації» ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення такого клопотання.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення такого клопотання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 13-3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Герцаївського районного суду від 07.12.2022 року за ч. 2 ст. 332 КК України із призначенням покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного судом основного покарання звільнено з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю два роки. Згідно ст. 76 КК України, покладено на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. В цьому випадку суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ст.76 КПК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, зокрема, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Зі змісту наведених положень вбачається, що покладення на засуджених обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України (періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання), є обов`язковим (імперативним).

Обов`язки, передбачені ч.2 ст.76 КК України (в тому числі обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації) можуть бути покладені на засуджених з огляду на їх необхідність і достатність для виправлення особи з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, виконанням покладених на них судом обов`язків протягом іспитового строку (наглядова пробація) здійснюється уповноваженим органом з питань пробації в порядку, передбаченому Законом України «Про пробацію» від 5 лютого 2015 року № 160-VIII та Інструкцією про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженою наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства внутрішніх справ України від 19 грудня 2003 року N 270/1560, якими передбачено здійснення обов`язкових заходів контролю за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням та виконанням покладених них судом обов`язків.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, при ухваленні вироку судом на свій розсуд з урахуванням принципу судової дискреції визначає не лише вид та розмір покарання, а за умови встановлення можливості виправлення особи без фактичного відбування покарання визначає конкретні обов`язки, які є доцільним покласти на засудженого з урахуванням конкретних обставин злочину, особи засудженого, тощо.

При цьому, статтею 76 КК України визначені усі обов`язки, які суд може покласти на особу у разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, перелік цих обов`язків є виключним та не може бути розширений, натомість як при ухваленні вироку саме суд, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, обирає з усього переліку для кожної особи саме ті обов`язки, які слід покласти на засудженого.

Отже, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_4 судом були визначені конкретні обов`язки, які слід покласти на засудженого, та які останній має виконувати протягом терміну випробування.

Крім того, суд зазначає, що орган пробації звертався до суду із клопотанням про скасування іспитового строку у зв`язку із порушенням ним обов`язків, покладених на нього, разом з тим, у задоволенні такого клопотання було відмовлено. Тому на думку суду клопотання засудженого про заміну йому обов`язків суд розцінює як таке, що спрямоване на уникнення від відбування покарання призначеного за вироком суду та перешкоджатиме меті покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну обов`язку - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області.

Суддя