Справа №295/2531/20
УХВАЛА

03.06.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0002371 від 10.06.2019 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джербаїл Айзербаджан, громадянина Азербайджану, останні відомі місця проживання: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні 03.06.2024 прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_5 заявила клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки під час судового провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_4 достовірно відомо про те, що у провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження за його обвинуваченням.

13.06.2019 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду за викликами суду не з`являвся в судові засідання, не повідомляв суд про причини своїх неявок. Натомість, 22.10.2019 перетнув державний кордон України в пункті пропуску «Бориспіль».

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КГІК України одним із заходів забезпечення дієвості кримінального провадження є запобіжні заходи.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

У той же час, метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 177 КПК України, є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду.

Відповідно до позиції Верховного суду України, висвітленої у справі № 5-1кс15 (постанова ВСУ від 19.03.2015) при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин, а саме це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

З урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_6 ухиляється від явки до суду, не виконує покладені на нього судом процесуальні обов`язки при застосуванні запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, строк дії якого наразі закінчився, мають місце ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 за викликами суду не з`явився в судові засідання, не повідомив суд про причини своїх неявок, місце його перебування наразі невідоме, крім того, схильний до вчинення злочинів корисливого характеру, так як обвинувачується у вчиненні декількох епізодів злочинної діяльності, є всі підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідність запобігання наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням того, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, а також те, що обвинувачений усвідомлює те, що він може бути засудженим до реальної міри покарання, з метою уникнення покарання переховується від суду.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , з метою запобігання наявних вказаних ризиків неможливо застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Даний вид запобіжного заходу необхідно застосувати не виходячи з каральних міркувань, а лише з метою виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, положеннями п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України визначено, що до клопотання про видачу особи в Україну, у тому числі, в обов`язковому порядку додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності. Таку ж вимогу закріплено і у ст. 12 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13 грудня 1957 року та в IV розділі Інструкції про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол.

Враховуючи викладені обставини, оголошення обвинуваченого ОСОБА_4 у міжнародний розшук, потреба в обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданою та необхідною, з метою його подальшої законної видачі (екстрадиції) в Україну компетентними органами іноземної держави.

Таким чином, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (ч. 6 ст. 193 КПК України) є обов`язковим процесуальним документом (рішенням) для забезпечення вчинення процесуальних дій спрямованих для встановлення місця перебування обвинуваченого за межами України та його затримання.

При цьому, суд також враховує, що відповідно п.п. 4 розділу VІ Наказу Міністерства Юстиції України від 19.08.2019 № 2599/5 «Про затвердження Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження» підставою для здійснення екстрадиції розшукуваного в Україну для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або його зміну на більш м`який запобіжний захід, є саме ухвала компетентного суду про тримання особи під вартою.

Аналіз положень ч. 6 ст. 193 КПК України дає підстави для висновку, що у разі оголошення обвинуваченого в міжнародний розшук, остаточно питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому вирішується після його затримання та доставки до суду, а тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, якого оголошено в міжнародний розшук, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком встановленим ч. 1 ст. 197 КПК України.

Керуючись ст.ст. 193, 331, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання і не пізніше як через 48 годин з часу доставки ОСОБА_4 до місця кримінального провадження розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

Організацію виконання ухвали доручити керівнику Житомирської окружної прокуратури та начальнику Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1