ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року

м. Київ

справа №461/14845/14-к

провадження № 51-173км20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

особи, стосовно яких ОСОБА_6 , ОСОБА_7

кримінальне провадження закрито (в режимі відеоконференції),

захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9

(в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000525, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с-ще Іваничі Іваничівського району Волинської області, зареєстрований у АДРЕСА_1 ), проживає у АДРЕСА_2 ),

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Львові, зареєстрований в АДРЕСА_3 ), проживає у АДРЕСА_4 ),

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

кримінальне провадження стосовно яких закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону Українипро кримінальну відповідальність, виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суд) про скасування ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своєї позиції прокурор посилається на те, що при постановленні ухвали апеляційного суду допущено порушення вимог статей 370, 419 КПКУкраїни. При скасуванні вироку не зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку. Також апеляційний суд не виконав вказівки, викладені в попередній постанові Суду.

Указує, що ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення негласних слідчих розшукових дій (далі - НСРД) було розсекречено та відкрито сторонам під час розгляду провадження в суді першої інстанції, проте суд апеляційної інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами усі відомості, що містяться у протоколах про проведення НСРД, що суперечить практиці Суду.

Стверджує, що апеляційний суд надав доказам іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, без їх безпосереднього дослідження, безпідставно відкинув показання свідків, які є ключовими доказами, та дійшов помилкового висновку про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених.

Рух справи, зміст судових рішень, у тому числі оскаржуваного, та встановлені судами обставини кримінального провадження

За вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 27 і ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права протягом 3 років обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій,

ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права протягом 3 років обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлено 8 рангу 4 категорії державного службовця; а ОСОБА_7 -10 рангу 5 категорії державного службовця.

Згідно з вироком ОСОБА_6 , працюючи на посаді начальника ГУ ДМС України у Львівській області, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, використовуючи владу та службове становище всупереч інтересам служби, протягом травня-липня 2014 року, маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від завідувача Миколаївським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_10 , начальника Самбірського міського відділу ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_11 , завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_12 грошової винагороди за незвільнення останніх із займаних посад, лояльне ставлення до них та нестворення перешкод в їх службовій діяльності, залучив до реалізації та досягнення свого злочинного умислу першого заступника начальника ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи в своєму службовому кабінеті в адміністративному приміщенні ГУ ДМС України у Львівській області, розташованому на вул. Руданського, 3 у м. Львові, в розмові з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 неодноразово повідомляв їх про необхідність звільнення з займаних посад через неналежну організацію роботи та направляв останніх до ОСОБА_7 , який мав пояснити, у який спосіб і на яких умовах вони можуть вирішити питання про залишення на роботі.

ОСОБА_7 23 липня 2014 року, перебуваючи в своєму службовому кабінеті за вищезазначеною адресою, висловив в особистих розмовах ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 пропозицію, поєднану з вимаганням передачі йому та ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 3000 доларів США за незвільнення з посади, а також щомісячно від 1500 гривень до 5000 гривень за лояльне ставлення до них; при цьому указував, що у випадку непередачі зазначених сум грошових коштів для них будуть створені перешкоди в службовій діяльності у вигляді безпідставних перевірок, незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності та буде внесено пропозиції Голові ДМС щодо звільнення їх з посад. На такі протиправні вимоги ОСОБА_7 погодився ОСОБА_12 .

Надалі у серпні, 02 та 12 вересня 2014 року перший заступник начальника ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_7 , перебуваючи в службовому кабінеті, діючи повторно, за попередньою змовою із начальником ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_6 , одержав від завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_12 неправомірну вигоду в сумі 1000 грн, 1500 грн, 1500 грн та 2000 доларів США відповідно за незвільнення його із займаної посади, нестворення перешкод в його службовій діяльності та лояльне ставлення до нього.

Отримавши вказану неправомірну вигоду, ОСОБА_7 , маючи умисел на безпідставне та незаконне одержання від ОСОБА_12 решти неправомірної вигоди, діючи з корисливих мотивів, повторно висловив вимогу ОСОБА_12 про передачу для нього та ОСОБА_6 неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США, зменшивши надалі суму неправомірної вигоди до 2000 доларів США, та 1500 гривень щомісячно.

Для полегшення доведення свого злочинного наміру до кінця ОСОБА_7 залучив начальника відділу еміграційної роботи ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_13 , який не був обізнаним із злочинним умислом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вимагання та одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_12 .

18 вересня 2014 року ОСОБА_13 одержав від ОСОБА_12 , який діяв відповідно до вказівок ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , неправомірну вигоду в розмірі 2000 доларів США, що з врахуванням офіційного курсу НБУ становило 26 850,5 грн, які в цей же день мав передати ОСОБА_7 , проте не встиг, оскільки був затриманий працівниками міліції, а предмет неправомірної вигоди вилучений.

Таким чином, в період з серпня до 18 вересня 2014 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , діючи повторно, в групі та за попередньою змовою, вимагали та одержали від завідувача Перемишлянським районним сектором ГУ ДМС України у Львівській області ОСОБА_12 неправомірну вигоду на загальну суму 30 850,5 грн за незвільнення його займаної посади, нестворення перешкод в його службовій діяльності та лояльне ставлення до нього.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 частково задоволено, вирок суду скасовано. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Судувід 09 вересня 2020 року касаційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 частковозадоволено, вирок суду першої інстанції скасовано. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення їх винуватості в суді і вичерпано можливості їх отримання.

Позиції учасників судового провадження

Від ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 надійшли заперечення на касаційну скаргу прокурора.

У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 заперечили щодо її задоволення.

Мотиви Суду

Вимоги закону, якими керується Суд

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного була застосована належна правова процедура.

За правилами ст. 370КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ч. 3 ст. 419 КПК України вказано, що при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Пунктом 2 ст. 439 КПК України передбачено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді.

Разом із тим зазначені вимоги закону під час розгляду цього провадження апеляційним судом залишилися не виконаними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2020 року скасовано попередню ухвалу Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2019 року, якою було скасовано вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2018 року стосовно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а кримінальне провадження закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно з постановою Касаційного кримінального суду висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів ухвалено з порушенням вимог КПК України.

Однак зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що апеляційний суд під час нового розгляду не повною мірою виконав вказівки, викладені в постанові Касаційного кримінального суду, чим порушив ч. 2 ст. 439 КПК України.

Щодо порушення принципу безпосередності дослідження доказів

Зокрема, Касаційний кримінальний суд указав на порушення апеляційним судом безпосередності дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України).

Так, виходячи з цієї засади кримінального провадження, апеляційний суд не вправі встановлювати інші обставини кримінального провадження ніж ті, що були встановлені судом першої інстанції, без безпосереднього дослідження доказів в порядку передбаченої ст. 404 КПК України процедури.

У випадку встановлення апеляційним судом обставин, передбачених статтею 284 КПК України, рішення про скасування обвинувального вироку та закриття кримінального провадження, передбачене ст. 417 КПК України, має бути належним чином мотивоване, а такі висновки суду мають бути підтверджені доказами безпосередньо дослідженими в суді апеляційної інстанції. Дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом в такому випадку є обов`язковим .

Всупереч викладеному апеляційний суд під час нового розгляду так само, як і в перший раз, спростував висновки суду першої інстанції та надав встановленим обставинам іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, безпосередньо не дослідивши докази, у тому числі показання свідків, на яких ґрунтувалися відповідні висновки суду першої інстанції, чим порушив принцип безпосереднього дослідження доказів.

Щодо виконання вимог ст. 290 КПК України

Крім того, в постанові зазначено, що апеляційний суд скасовуючи обвинувальний вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , визнав недопустимими доказами дані протоколів про проведення НСРД №5/2762, №5/2763, №5/2764 від 22 вересня 2014 року про результати аудіо, відео контролю та візуального спостереження особи, отримані на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області № 02929т та № 02930т від 05 вересня 2014 року про надання дозволу на проведення НСРД; протоколу за результатами проведення НСРД за СОП № 2250 «Вулик» від 21 листопада 2014 року, отриманий на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області № 02353цт від 01 серпня 2014 року; постанову прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину; протокол про результати контролю за вчиненням злочину; протоколи ідентифікації грошових коштів від 12 та 16 вересня 2014 року; висновок криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин від 11 листопада 2014 року № 3667.

Підставою для визнання цих доказів недопустимими було невідкриття стороні захисту ухвал слідчого судді про надання дозволу на проведення НСРД.

Водночас в постанові було акцентовано увагу на те, що ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області № 02929т та № 02930т від 05 вересня 2014 року про надання дозволу на проведення НСРД були відкриті стороні захисту безпосередньо в ході судового розгляду, проте під час розгляду провадження суд апеляційної інстанції не з`ясував причин, які перешкодили прокурору відкрити ухвали слідчого судді Апеляційного суду Львівської області стороні захисту на більш ранній стадії.

Як убачається з матеріалів провадження, після завершення досудового розслідування стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України було відкрито всі матеріали, які на той час перебували у розпорядженні сторони обвинувачення, в тому числі розсекречені протоколи про результати здійсненняНСРД, однак у них були відсутні ухвали слідчих суддів апеляційного суду, які стали правовими підставами проведення НСРД.

Прокурор у судовому засіданні стверджував, що вживав заходів щодо своєчасного розсекречення ухвал, проте грифу секретності з них знято не було.

Як видно з вироку, в ході судового розгляду прокурор надав суду дві ухвали про надання дозволу на проведення НСРД від 05 вересня 2014 року № 02929т та № 02930т, які розсекречено у встановленому порядку режимно-секретним органом Управління НП у Львівській області 21 грудня 2017 року.

Ці ухвали відкрито стороні захисту безпосередньо в судовому засіданні 06 лютого 2018 року; учасникам судового розгляду надано достатньо часу на ознайомлення, можливість фотокопіювання, тобто стороні захисту у змагальному процесі була забезпечена можливість довести перед судом свої аргументи щодо допустимості доказів. Відтак суд першої інстанції вважав виконаними в цій частині вимоги ст. 290 КПК України щодо відкриття прокурором стороні захисту додаткових документів, отриманих під час судового розгляду.

Тому апеляційний суд мав оцінити докази, отримані в результаті НСРД, на які надано дозвіл ухвалами № 02929т та № 02930т, із перевіркою процесуальних підстав для проведення НСРД, а не визнавати автоматично ці докази недопустимими.

Що стосується ухвал від 01 серпня 2014 року № 02352цт та № 02353цт, які так і не було відкрито стороні захисту, то на запити суду першої інстанції голова Апеляційного суду Львівської області надав відповіді від 22 червня 2016 року №73-50 та від 24 червня 2016 року №73-53. За змістом цих відповідей слідчим суддею Апеляційного суду Львівської області вказані ухвали було постановлено, проте скерування копій таких процесуальних документів чинним законодавством не передбачено, оскільки вони містять інформацію з грифом секретності.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального судуВерховного Суду від 05 листопада 2019 року (справа № 128/6255/14-к, провадження № 51-837км19), якщо апеляційний суд не вбачав підстав для зняття грифу «таємно» з ухвал слідчого судді, які стали підставою для проведення НСРД, у зв`язку з чим ці процесуальні документи не надавались ні стороні обвинувачення, ні на запит суду першої інстанції, оскільки цих матеріалів у сторони обвинувачення не було і не могло бути у розпорядженні, то зазначене виключає можливість виконання стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК України і застосування санкції, передбаченої ч. 12 цієї статті.

Суд першої інстанції у вироку зазначив, що з огляду на режим секретності та особливості розсекречення процесуальних документів, що стосуються проведення НСРД, а також на позицію Апеляційного суду Львівської області щодо надання таких документів, яка викладена в листах голови апеляційного суду, орган досудового розслідування об`єктивно був позбавлений можливості долучити до справи такі процесуальні документи, отже порушення вимог ст. 290 КПК України з боку сторони обвинувачення не вбачається.

Водночас апеляційний суд під час нового розгляду вищевказаної позиції Касаційного кримінального суду не врахував і не досліджуючи відкинув докази, отримані в результаті НСРД, на які надано дозвіл ухвалами №02352цт і №02353цт.

Висновки Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги прокурора порушив приписи статей 370, 419, 439 КПКУкраїни.

Приймаючи рішення у цьому кримінальному провадженні, Суд враховує, що однією із загальних засад кримінального провадження є дотримання розумних строків судового розгляду, проте за встановлених обставин Суд не може залишити поза увагою та без відповідного реагування обґрунтовані доводи прокурора щодо допущення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та доводи його скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначені обставини відповідно до ч. 1 ст. 412, ст. 413, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала -скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд має врахувати наведене в цій постанові та прийняти законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасуватиі призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3