ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року

м. Київ

справа № 204/8805/18

провадження № 51-7849 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001658, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Межове Дніпропетровської області та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено цивільний позов, а також питання речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 30 вересня 2018 року, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , приблизно о 23 год, під час розпиття з раніше малознайомим потерпілим ОСОБА_8 алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_8 не менше 7 ударів тупими твердими предметами в область голови, чим спричинив потерпілому численних тілесних ушкоджень. В подальшому, скориставшись тим, що воля потерпілого ОСОБА_8 до вчинення можливого опору подавлена, ОСОБА_7 із застосуванням фізичної сили перемістив останнього з приміщення вище зазначеного будинку за територію домоволодіння та залишив лежати на землі, де настала смерть потерпілого ОСОБА_8 від внутрішньочерепної травми з крововиливами в товщу м`яких покривних тканин голови, під м`яку мозкову оболонку, ділянками забиття головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує про відсутність умислу у засудженого на спричинення тяжких тілесних ушкоджень. Вказує на неповноту судового розгляду, оскільки в матеріалах кримінального провадження частково відсутні технічні носії інформації перебігу судових засідань, зокрема тих, в яких були допитані свідки. Крім того, зазначає про суперечливі показання свідків та при цьому надає доказам власну оцінку. Зазначає, що апеляційний суд, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не надав мотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги.

Під час касаційного розгляду захисник підтримала подану касаційну скаргу і просила її задовольнити з підстав зазначених в ній.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі захисника доводів, вважала, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, касаційний суд не перевіряє вирок щодо неповноти та однобічності судового слідства, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши всі надані докази стороною обвинувачення, належно їх оцінивши, надавши кожному з них належну оцінку в аспекті ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом самеу спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України кваліфіковано правильно.

В основу вироку місцевий суд поклав показання: самого засудженого ОСОБА_7 про події 30 вересня 2018 року, а саме щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень під час виниклого раптово конфлікту та витягання ОСОБА_8 за територію домоволодіння у непритомному стані, а також судом був взятий до уваги виступ у судових дебатах ОСОБА_7 , де останній визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та цивільний позов повністю, просив суворо не карати; свідка ОСОБА_9 , яка повідомила про обставини події 30 вересня 2018 року, зокрема про те, що чула як жінка просила не бити потерпілого; безпосереднього свідка подій ОСОБА_10 , яка розповіла в деталях як ОСОБА_7 завдавав ударів потерпілому ОСОБА_8 , а в подальшому витягнув потерпілого без свідомості за територію домоволодіння та кинув, а вона просила про допомогу; свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що ОСОБА_7 завдав потерпілому пару ударів, а в подальшому витягнув його за територію домоволодіння.

Суд дійшов висновку про належність, достовірність і допустимість доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, які містяться в письмових документах (заявах, протоколах, висновках експертів).

Крім того, відповідно до висновку експерта №557/Н від 12 жовтня 2018 року причиною смерті ОСОБА_8 була внутрішньочерепна травма з крововиливами в товщу м`яких покривних тканин голови, під м`яку мозкову оболонку, ділянки забиття головного мозку, яка ускладнилась його набряком. Крім того, при дослідженні трупа були виявленні численні ушкодження різних ступеня тяжкості.

Вирок суду першої інстанції є законним та відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, тобто є обґрунтованим.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження також було з`ясовано, що висновки суду апеляційної інстанції є правильними як стосовно встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, так і стосовно застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнули б за собою зміну або скасування судових рішень.

Не встановлено таких процесуальних порушень і касаційним судом, оскільки усім доводам, викладеним, зокрема, в апеляційній скарзі захисника, які ж до того є аналогічними за своїм змістом доводам касаційної скарги, апеляційний суд надав вичерпні та вмотивовані відповіді.

Колегія суддів вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги захисника, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо часткової відсутності звукозапису судових засідань, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Так, ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 червня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та витребувано з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська архівні копії технічних носіїв інформації перебігу судових засідань у вказаному місцевому суді, які надійшли 24 червня 2024 року.

При вивченні вище зазначених технічних носіїв інформації перебігу судових засідань в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було встановлено їх наявність, зокрема, відтворюється допит свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 дотримано вимог ст. 50, 65 КК України, оскільки враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані, що характеризують засудженого.

Враховуючи викладене, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3