ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/6739/20 Номер провадження 11-кп/814/951/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2020 року за №0000120, за апеляційною скаргою з доповненнями потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 07 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження щодо нього.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про стягнення майнової та моральної шкоди, інфляційних витрат, 3% річних, витрат на правову допомогу залишено без розгляду.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що з часу вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, минуло більше 3 років, він від слідства та суду не ухилявся, інших кримінальних правопорушень не вчинив, висловив згоду щодо звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а тому підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

За змістом ухвали місцевого суду ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

27 липня 2020 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_8 по просп. Героїв Сталінграда, 171 у м. Харків у ході сварки на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_9 умисно заподіяв їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 07 вересня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевим судом: передчасно звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності, так як останній ухилявся від органу досудового розслідування та суду, вчинив нове кримінальне правопорушення в іншому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 грудня 2020 року за №0000733, не відшкодував їй майнову та моральну шкоду, щиро не розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні; здійснено розгляд кримінального провадження протягом тривалого часу; не вирішено цивільний позов; розглянуто подане клопотання від 07 серпня 2022 року щодо проведення засідання в режимі відеоконференції лише 05 вересня 2023 року, не повідомлено щодо поставленої ухвали про дистанційний розгляд провадження та направлено їй копію цього судового рішення лише після закінчення засідання 07 вересня 2023 року, що позбавило її можливості висловити свою позицію в суді першої інстанції;

У запереченні захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.

У судовому засіданні апеляційного суду:

прокурор підтримала апеляційну скаргу з доповненнями;

обвинувачений і його захисник заперечили проти апеляційної скарги з доповненнями.

Потерпіла направила заяву, в якій виклала думку про задоволення апеляційної скарги з доповненнями та просила здійснювати апеляційний розгляд за її відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позиції учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи потерпілої про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції є необґрунтованими.

Виходячи з приписів п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, згідно з ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Приписами ж п.2 ч.1 ст.49 КК України унормовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі, й до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Наведений вище диференційований строк давності застосовуються за умови, що протягом цього строку особа не вчинила нового кримінального правопорушення, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); не ухилялась від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся), законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, 27 липня 2020 року.

Строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не зупинявся, не переривався і станом на час розгляду провадження місцевим судом закінчився, оскільки з дня вчинення ОСОБА_8 зазначеного вище кримінального правопорушення й до дня ухвалення вироку судом першої інстанції (07 вересня 2023 року) минуло 3 роки.

У місцевому суді сторона захисту заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням згаданого вище строку на підставі ст.49 КК України та ОСОБА_8 надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності з цієї підстави, яка має нереабілітуючий характер.

За таких обставин, висновок місцевого суду про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України через закінчення строку давності, визначеного в п.2 ч.1 ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження щодо нього відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, є правильним.

Натомість, посилання апелянта на ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду в контексті необґрунтованого застосування до нього п.2 ч.1 ст.49 КК України є неспроможними.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

Стаття 335 КПК України передбачає, що в разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду суд зупиняє судове провадження щодо такого обвинуваченого до його розшуку. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Відповідно до усталеної практики суду касаційної інстанції (зокрема, в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі №5-1кс15), Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі №305/2064/19, 11 січня 2024 року у справі №186/1405/17) для застосування ч.2 ст.49 КК України обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч.1 ст. 49 КК України. Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК України слід розуміти умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання цієї особи. Більше того, суду належить з`ясувати, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду.

Тобто мають бути наявні дві обставини: 1) доведений факт ухилення особи від слідства чи суду; 2) наявність процесуального рішення, в якому цей факт зафіксовано, про зупинення провадження і вжиття відповідних заходів.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних на підтвердження в цьому кримінальному провадженні факту умисного юридично значущого ухилення ОСОБА_8 від органу досудового розслідування чи суду, зафіксованого в передбачений КПК України спосіб. Процесуальне рішення про зупинення провадження та оголошення розшуку обвинуваченого у справі не приймалось.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про зупинення строку притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України. А відкладення судових засідань за клопотаннями сторін або ж із інших причин не є ухиленням від слідства, суду та обставиною для застосування приписів ч.2 ст.49 КК України.

Також позбавлені підстав доводи апеляційної скарги з доповненнями в аспекті передчасного закриття провадження щодо обвинуваченого з посиланням на вчинення ним нового кримінального правопорушення в іншому провадженні.

Частиною 3 ст.49 КПК України регламентовано, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у ч.ч.1, 2 ст.49 КК України строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Факт вчинення особою нового кримінального правопорушення має бути підтверджений вироком суду, що набрав законної сили.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ст.62 Конституції України, ч.1 ст.17 КПК України).

Колегією суддів у ході розгляду справи в порядку апеляційної процедури не встановлено обставин, які би стверджували про існування вироку суду, що набрав законної сили, про вчинення ОСОБА_8 нового кримінального правопорушення. Не наведено таких відомостей і потерпілою в апеляційній скарзі, натомість її посилання на подані нею заяви про вчинення щодо неї обвинуваченим кримінальних правопорушень, процесуальні документи в кримінальному провадженні, розпочатому за її заявою про кримінальне правопорушення, що перебуває на стадії досудового розслідування та в якому жодній особі не повідомлено про підозру, самі по собі не утворюють підставу для переривання строку давності.

Водночас суд апеляційної інстанції наголошує, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України (спливом строку давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту щирого каяття обвинуваченого, його примирення з потерпілою, відшкодування ним шкоди потерпілій, через це твердження апелянта про відсутність названих обставин не спростовує правильність висновків місцевого суду.

Необгрунтованими є і твердження потерпілої про невирішення місцевим судом цивільного позову.

За змістом ст.129 КПК України суд наділений правом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру та позбавлений можливості вирішити цивільний позов у разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження, а, отже, суд першої інстанції правильно залишив без розгляду цивільний позов ОСОБА_9 , поданий до ОСОБА_8 .

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що зазначене вище рішення не перешкоджає потерпілій звернутись із аналогічним позовом до обвинуваченого в порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє ОСОБА_8 від обов`язку відшкодувати заподіяні його діями витрати, збитки, шкоду.

Посилання апелянта на тривалість судового провадження в першій судовій інстанції не впливають на вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та не спростовують обов`язок суду закрити кримінальне провадження відповідно до положень ст.284 КПК України за наявності передбачених для цього законом підстав.

Що стосується доводів ОСОБА_9 про здійснення судом першої інстанції засідання за її відсутності, то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що потерпіла направила до Ленінського районного суду м. Полтава заяву про розгляд всієї справи щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України (тобто проведення всіх судових засідань) за її відсутності (т.1 а.п.202, 220).

Судове засідання, в якому відбувся розгляд клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, було призначене на 07 вересня 2023 року о 09 годині 30 хвилин у приміщенні Ленінського районного суду м. Полтава.

Про вказані вище місце, дату й час судового засідання потерпіла була належним чином завчасно повідомлена, що підтверджується повідомленням про безпосереднє вручення їй 31 липня 2023 року рекомендованого поштового відправлення (повідомлення про розгляд справи), що засвідчено підписом останньої.

Затим ОСОБА_9 заявила клопотання, в якому підтвердила свою обізнаність із названими вище місцем, датою, часом судового засідання та просила здійснювати його в режимі відеаконференції з Комінтернівським районним судом м. Харків або Червонозаводським районним судом м. Харків у залежності від технічних можливостей для організації дистанційного провадження цими судами (т.2 а.п.82-83).

05 вересня 2023 року Ленінський районний суд м. Полтава в порядку ст.336 КПК України задовольнив клопотання потерпілої та ухвалив рішення про здійснення судового засідання, призначеного на 07 вересня 2023 року о 09 годині 30 хвилин, у режимі відеоконференції між Ленінським районним судом м. Полтава й, зокрема, Червонозаводським районним судом м. Харків, зобов`язавши відповідальну особу Червонозаводського районного суду м. Харків забезпечити участь ОСОБА_9 у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2 а.п.87). 06 вересня 2023 року копію ухвали про дистанційний розгляд провадження місцевий суд надіслав на електронну адресу потерпілої (ІНФОРМАЦІЯ_2), зазначену нею в контактних даних у неодноразово поданих до місцевого суду клопотаннях, апеляційній скарзі, та Червонозаводському районному суду м. Харків (для виконання) (т.2 а.п.87-89).

Проте, як установлено з журналу судового засідання та носія інформації, на якому зафіксовано перебіг провадження в першій судовій інстанції, 07 вересня 2022 року ОСОБА_9 у судове засідання першої інстанції не з`явилась (як у приміщення Ленінського районного суду м. Полтава, так і Червонозаводського районного суду м. Харків), причини неявки суду не повідомила та не заявляла будь-яких клопотань про відкладення засідання, в тому числі з мотивів необізнаності, до якого їй суду необхідно з`явитись для участі в дистанційному провадженні.

Окрім того, в контексті спізнілого отримання потерпілою копії судового рішення про розгляд провадження в режимі відеоконференції колегія суддів ураховує те, що відповідно до системно-структурного аналізу норм КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Звідси, невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У кожному випадку суд оцінює істотність порушення кримінального процесуального закону чи процедурного недоліку з урахуванням обставин конкретної справи.

Через це якщо учасник судового провадження вимагає скасування судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, він має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі та його виправлення можливе під час нового розгляду. Для цього особа, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

Водночас слід зазначити, що думка потерпілої особи про звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності сама по собі не має впливу на прийняття такого рішення, оскільки прийняття судом рішення про звільнення від кримінальної відповідальності особи через закінчення строку давності, передбаченого ст.49 КК України, є не правом суду, а його обов`язком, має безумовний характер і здійснюється судом незалежно від згоди потерпілого на таке звільнення.

У цьому провадженні строк давності для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України сплинув, іншого рішення у справі, відмінного від оскаржуваного, прийнято бути не може. Анулювання результатів судового розгляду шляхом скасування ухвали місцевого суду за апеляційною скаргою потерпілої не призведе до зникнення підстав для задоволення клопотання сторони захисту, оскільки при новому розгляді суд першої інстанції все одно повинен буде в силу імперативних положень КПК України повторно звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та закрити кримінальне провадження.

Тобто навіть у разі формального анулювання оскаржуваної ухвали в будь-якому випадку процесуально унеможливлено досягнення того правового результату, про який перед судом заявила вимогу ОСОБА_9 - не звільняти ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а «процес заради процесу» не відповідатиме вимогам ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким сторона процесу не повинна домагатися перегляду рішення лише з метою повторного слухання справи й ухвалення нового рішення.

Таким чином, у контексті наведених вище обставин даної конкретної справи в їх сукупності не є належними та виправданими, отже й достатніми, зазначені в апеляційній скарзі підстави для скасування судового рішення місцевого суду та призначення нового розгляду в цьому суді, тих істотних порушень приписів КПК України, які би обумовлювали доцільність і необхідність постановлення вказаного рішення (скасування оскаржуваного рішення з призначенням нового розгляду) не встановлено.

Тому апеляційна скарга з доповненнями не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 07 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4