Номер провадження: 11-сс/813/146/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000008 від 26.09.2023 року,

установив

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт, шляхом заборони розпорядження на наступні речі та предмети, вилучені 20.12.2023 року під час обшуку автомобіля «BMW 528І», д.р.н. НОМЕР_1 , а саме:

- Автомобіль марки «BMW» моделі «528І», д.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

- Ключ до автомобіля;

- Техпаспорт серії НОМЕР_3 ;

- Копію паспорта ОСОБА_9 на 1 арк.

- 6 експрес-накладних нової пошти;

- Рахунок №237 від 01.11.2023 на 1 арк.;

- Видаткову накладну № 195 від 01.11.2023 на 1 арк.;

- Телефон торгової марки «SAMSUNG».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна в частині накладення арешту на автомобіль марки «BMW» моделі «528І», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що: відсутні правові підстави для накладення арешту на це майно; слідчим суддею не враховано предмет злочину; вищевказаний автомобіль на який накладено арешт не відповідає критеріям речового доказу у даному провадженні; матеріали провадження не містять будь-яких даних, що зазначений автомобіль використовувався як засіб чи знаряддя кримінального правопорушення чи зберіг на собі його сліди.

Заслухавши доповідача, представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити в її задоволенні, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах, дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону, та доведено, що вилучений автомобіль, є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, у клопотанні слідчого зазначено, що в провадженні підрозділу детективів ТУ БЕБ в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 26.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України, за фактом придбання особою у невстановлених осіб незаконно виготовлених алкогольних напоїв, після вживання яких останній зазнав отруєння.

Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, були встановлені особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, зокрема, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в автомобілі «BMW 528І», д.р.н. НОМЕР_1 , який перебуває у його користуванні, 20.12.2023 року був проведений санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «BMW» моделі «528І», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; ключ до автомобіля; техпаспорт серії НОМЕР_3 ; копія паспорта ОСОБА_9 на 1 арк.; 6 експрес-накладних нової пошти; рахунок №237 від 01.11.2023 на 1 арк.; видаткова накладна № 195 від 01.11.2023 на 1 арк.; телефон торгової марки «SAMSUNG». Зазначене майно визнано речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до матеріалів провадження, слідчий звертався з клопотанням про проведення обшуку автомобіля марки «BMW» моделі «528І», д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_9 , як особи, яка може бути причетна до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Зазначене клопотання слідчого було задоволено ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 19.12.2023 року та слідчому був наданий дозвіл на проведення обшуку вказаного автомобіля. За результатами проведення обшуку, слідчим було виявлено та вилучено розшукувані речі та предмети.

В подальшому 20.12.2023 року, прокурором винесено постанову про визнання речовими доказами тимчасово вилучених речей 20.12.2023 року в ході обшуку автомобіля «BMW 528І», д.р.н. НОМЕР_1 , а саме: ключ до автомобіля; техпаспорт серії НОМЕР_3 ; копію паспорта ОСОБА_9 на 1 арк. 6 експрес-накладних нової пошти; рахунок №237 від 01.11.2023 на 1 арк.; видаткову накладну № 195 від 01.11.2023 на 1 арк.; телефон торгової марки «SAMSUNG», а також вказаний автомобіль.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на його зміст та на положення ст. 170 КПК України зазначив, що вилучене майно, в тому числі автомобіль відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а враховуючи мету арешту, а саме збереження речових доказів прийняв обґрунтоване рішення щодо накладення арешту на вищезазначений автомобіль.

Приписами ч. 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У зв`язку з чим, на даній стадії досудового розслідування колегія суддів вважає обґрунтованим накладення арешту на автомобіль, оскільки він має безпосереднє відношення до кримінального провадження, крім того в матеріалах провадження містяться відомості, які свідчать, що вказаний автомобіль «BMW 528І», д.р.н. НОМЕР_1 використовувався для перевезення алкогольних напоїв та визнаний речовим доказом на підставі постанови прокурора від 20.12.2023 року.

Таким чином, оскільки, під час апеляційного розгляду на підставі аналізу матеріалів провадження встановлено, що на вказаному автомобілі здійснювалось перевезення алкогольних напоїв, тому даній стадії досудового розслідування, є об`єктивні підстави вважати, що він відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, тому в цій частині доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб не може бути визнаний речовим доказом, є необґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що автомобіль марки «BMW» моделі «528І», д.н. НОМЕР_1 , на який слідчим суддею накладено арешт, може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні, а також, колегія суддів враховує, що санкція ч.3 ст. 204 КК України передбачає конфіскацію майна, що є додатковою підставою для арешту майна.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 174, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.12.2023 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0000008 від 26.09.2023 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4