Справа № 991/693/24
Провадження № 11-сс/991/207/24
Слідча суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2024 року м. Київ

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 30.01.2024 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000639 від 11.05.2019,

за участю:

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини

Детективи Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000639 від 11.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 361 (у редакції чинній до 02.04.2022), ч. 1 ст. 361-2 Кримінального кодексу України (далі - КК України), за фактами розтрати чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) та Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ») своїм службовим становищем; за фактами зловживання службовим становищем службовими особами АРМА та ДП «СЕТАМ», вчиненому повторно організованою групою; за фактами складання та використання протягом 2019 року завідомо підроблених звітів та висновків з оцінки майна, якими посвідчено вартість майна у декілька разів нижче від їх ринкової вартості; а також за фактом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи - Єдиного державного реєстру судових рішень, що призвело до витоку інформації.

За версією органу досудового розслідування, у цьому кримінальному провадженні за результатами вчинення злочинів ОСОБА_6 , а також іншими особами, завдано матеріальної шкоди (збитків): ТОВ «ІД «ДЕЛЬТА ВІЛМАР», АТ «АГРАРНИЙ ФОНД», ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» та іншим юридичним особам, за фактом реалізації зернових, круп`яних та олійних культур за заниженою вартістю, чим спричинено майнову шкоду на 92 265 406,28 грн; Золочівській сільській раді, за фактом розтрати піску річкового загальною вагою 2 589 200 тонн, загальною вартістю 173 378 010,40 грн; ТОВ «АБС ЛОДЖИСТИК» та ТОВ «С.П.Т.», за фактом розтрати трьох земельних ділянок загальною вартістю 163 775 954 грн; ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ» та ТОВ «БІК «МИКОЛАЇВІНВЕСТБУД», за фактом реалізації карбаміду (добрив) за заниженою вартістю, чим спричинено майнову шкоду на 53 782 339,56 грн.

03.03.2023, у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_6 , у порядку ч. 1 ст. 278 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

З метою забезпечення спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання та з метою можливого відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень (п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України), детектив НАБУ 26.01.2024 звернувся до Вищого антикорупційного суду із клопотанням, у якому просив накласти арешт, що полягає у тимчасовій забороні розпорядження та відчуження, на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_6 , а саме на:

- ???корпоративні права ТОВ «КИЙ РІАЛ» () у розмірі частки 100%;

- корпоративні права ТОВ «ЕВРІС ІНВЕСТ» () у розмірі частки 100%;

- корпоративні права ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «EBPIC» () у розмірі частки 100%;

- корпоративні права АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ВЕЛІНГТОН» () у розмірі частки 100%.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду своєю ухвалою від 30.01.2024 задовольнив його в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухвалою слідчого судді від 30.01.2024, захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою. За змістом вимог просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання детектива.

У своїй апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт майна, не перевірив існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих кримінальних правопорушень та не проаналізував наявність або відсутність всіх обов`язкових елементів складів злочину, а також не з`ясував чому сторона обвинувачення одні й ті самі діяння кваліфікує за двома різними статями КК України. Зазначає, що матеріали судової справи не містять жодних доказів, які б підтверджували право приватної власності ОСОБА_6 на арештовані корпоративні права. Вказане виключає можливість накладення арешту з метою забезпечення конфіскації як виду покарання. Крім того, на думку захисту, слідчий суддя помилково назвав арештоване майно «предметом кримінального правопорушення», оскільки сторона обвинувачення за жодним з епізодів не інкримінує ОСОБА_6 ані заволодіння чужим майном, ані отримання будь-якої іншої матеріальної вигоди. Жодних ознак походження/утворення/одержання корпоративних прав (часток) внаслідок здійснення злочинних дій слідчим суддею не встановлено. Також, сторона захисту вважає, що слідчий суддя безпідставно наклав арешт на майно з метою забезпечення цивільного позову, оскільки він у кримінальному провадженні не заявлений та не заявлявся.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, з наведених у ній підстав, просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін. Уважає рішення слідчого судді законним і обґрунтованим.

Інші учасники судового провадження, які повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, у судове засідання не прибули. Свої позиції щодо вимог та доводів апеляційної скарги суду не надали. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України їхнє неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали слідчого судді та поданої апеляційної скарги, вислухавши доводи та заперечення учасників судового провадження, дослідивши матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до таких висновків.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя правильно вирішив усі питання, що підлягали з`ясуванню під час розгляду клопотання.

При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у межах доводів апеляційної скарги з метою правильного їх вирішення колегія суддів має визначити чи є обґрунтованою підозра ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та чи є правова підстава для арешту майна.

Щодо обґрунтованості підозри

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу).

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Виходячи з наявних матеріалів, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про можливу причетність ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та відповідно встановлення обставин за стандартом доказування «обґрунтована підозра». На переконання колегії суддів стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення ОСОБА_9 дій, кваліфікованих за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, які в сукупності з дослідженими матеріалами у судовому засіданні та наданими сторонами поясненнями дають підстави для висновку, що мали місце події зазначені в повідомлені про підозру та ОСОБА_9 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою. На підтвердження цього сторона обвинувачення надала достатні матеріали, на які слідчий суддя послався при ухваленні оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведеного.

Посилання сторони захисту на те, що слідчий суддя не проаналізував наявність або відсутність всіх обов`язкових елементів складів злочину, а також не з`ясував чому сторона обвинувачення одні й ті самі діяння кваліфікує за двома різними статями КК України, колегія суддів відхиляє, оскільки як зазначалося вище надані стороною обвинувачення, у своїй сукупності дають підстави вважати, що ОСОБА_9 міг вчинити дії, які можна кваліфікувати за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України. На цій стадії досудового розслідування не є необхідним, щоб орган досудового розслідування встановив існування всіх елементів складів злочину, які інкримінуються підозрюваному, оскільки фактично досудове розслідування і здійснюється саме з метою, аби встановити всі чотири елементи складу злочину (суб`єктивна сторона, суб`єкт, об`єктивна сторона, об`єкт), а також кваліфікуючі ознаки відповідних злочинів.

Ураховуючи зазначене вище, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_9 , виходячи із сукупності досліджених матеріалів, доданих до клопотання, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин. Висновки слідчого судді в цій частині є обґрунтованими.

Щодо правової підстави для арешту майна

Особа, яка звернулася з апеляційною скаргою, посилаються на те, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на майно. Колегія суддів з цими доводами не погоджується з огляду на таке.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000639 від 11.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2, ч. 3 та ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 361 (у редакції чинній до 02.04.2022), ч. 1 ст. 361-2 КК України, за фактами розтрати чужого майна в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами АРМА та ДП «СЕТАМ» своїм службовим становищем; за фактами зловживання службовим становищем службовими особами АРМА та ДП «СЕТАМ», вчиненому повторно організованою групою; за фактами складання та використання протягом 2019 року завідомо підроблених звітів та висновків з оцінки майна, якими посвідчено вартість майна у декілька разів нижче від їх ринкової вартості; а також за фактом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи - Єдиного державного реєстру судових рішень, що призвело до витоку інформації.

У цьому кримінальному провадженні за результатами вчинення злочинів ОСОБА_6 , а також іншими особами, завдано матеріальної шкоди (збитків): ТОВ «ІД «ДЕЛЬТА ВІЛМАР», АТ «АГРАРНИЙ ФОНД», ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» та іншим юридичним особам, за фактом реалізації зернових, круп`яних та олійних культур за заниженою вартістю, чим спричинено майнову шкоду на 92 265 406, 28 грн; Золочівській сільській раді, за фактом розтрати піску річкового загальною вагою 2 589 200 тонн, загальною вартістю 173 378 010,40 грн; ТОВ «АБС ЛОДЖИСТИК» та ТОВ «С.П.Т.», за фактом розтрати трьох земельних ділянок загальною вартістю 163 775 954 грн; ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ» та ТОВ «БІК «МИКОЛАЇВІНВЕСТБУД», за фактом реалізації карбаміду (добрив) за заниженою вартістю, чим спричинено майнову шкоду на 53 782 339,56 грн.

03.03.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч. 1 ст. 50 КК України).

Конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, у тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління (ч. 1 ст. 49 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Відповідно до відомостей, які містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_6 є засновником:

- ТОВ «КИЙ РІАЛ», із розміром статутного капіталу 20 000 грн та розміром частки засновника 20 000 грн;

- ТОВ «ЕВРІС ІНВЕСТ», із розміром статутного капіталу 130 000 грн та розміром частки засновника 130 000 грн;

- ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «EBPIC», із розміром статутного капіталу 7 500 000 грн та розміром частки засновника 7 500 000 грн;

- АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД "ВЕЛІНГТОН», із розміром статутного капіталу 130 000 000 грн та розміром частки засновника 130 000 000 грн.

Отже, вказане майно, на цьому етапі досудового розслідування, враховуючи факт його належності ОСОБА_6 та можливості ухвалення обвинувального вироку стосовно нього, може бути об`єктом конфіскації як виду покарання за ч. 5 ст. 191 КК України.

Крім того, із метою забезпечення спеціальної конфіскації допускається арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України (ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так інших злочинів, перелік яких наведено у ч. 1 ст. 96-1 КК України.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Гроші, цінності та інше майно підлягають спеціальній конфіскації у третьої особи, якщо вона набула таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості, і знала або повинна була і могла знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, зазначених у п. 1-4 ч. 1 ст. 96-1 КК України (ч. 4 ст. 96-1 КК України).

При вирішенні питання щодо спеціальної конфіскації у третьої особи майна визначальним є обізнаність цієї особи, зокрема про ймовірне вчинення кримінального правопорушення щодо цього майна.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що матеріали клопотання про арешт майна дають достатні підстави вважати, що гроші та інше майно, які могли бути отримані від кримінальних правопорушень, могли бути перетвореними в інше майно, а саме могли бути внесеними до статутного капіталу товариств, які були створеними в період з серпня 2019 року по лютий 2021 року, тобто після подій, про які йде мова в повідомленні про підозру, кінцевим бенефіціарним власником яких є ОСОБА_6 , який має 100 відсотків статутного капіталу.

Отже, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що корпоративні права, які належать підозрюваному ОСОБА_6 , можуть бути предметом спеціальної конфіскації (оскільки відповідають п. 1 та 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України - можуть бути предметом кримінального правопорушення), у зв`язку з чим на них може бути накладено арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Також, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та накладається на майно, зокрема підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, який вчинив суспільно небезпечне діяння (ст. 170 КПК України).

Детективами НАБУ у ході досудового розслідування встановлено, що можливими незаконними діями ОСОБА_6 та інших підозрюваних осіб могло бути завдано матеріальну шкоду (збитки), а саме:

-ТОВ «ТД «ДЕЛЬТА ВІЛМАР», АТ «АГРАРНИЙ ФОНД», ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» та іншим юридичним особам, за фактом реалізації зернових, круп`яних та олійних культур за заниженою вартістю, на загальну суму 92 265 406,28 грн;

-Золочівський сільській раді, за фактом розтрати піску річкового загальною вагою 2 589 200 тонн, вартістю 173 378 010,4 грн;

-ТОВ «АБС ЛОДЖИСТИК» та ТОВ «С.П.Т.», за фактом розтрати трьох земельних ділянок, загальною вартістю 163 775 954 грн;

-ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКА ЕНЕРГО КОМПАНІЯ» та ТОВ «БІК «МИКОЛАЇВІНВЕСТБУД», за фактом реалізації карбаміду (добрив) за заниженою вартістю, на загальну суму 53 782 339,56 грн.

Станом на дату звернення детектива із клопотанням про арешт майна, відомості про наявність заявлених у кримінальному провадженні № 0000639 від 11.05.2019 цивільних позовів відсутні.

На думку колегії суддів, відсутність позову не є відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна. Відповідно до вимог ст. 128 КПК України цивільний позов пред`являється під час кримінального провадження до початку судового розгляду, а не обов`язково на стадії досудового розслідування. Особа, якій злочином спричинено майнову чи моральну шкоду, може подати у кримінальному провадженні цивільний позов до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яким і спричинена вказана шкода, та чи наявні підстави для задоволення такого позову буде вирішувати суд першої інстанції у межах своїх повноважень при розгляді кримінального провадження по суті. Тому до вирішення цього питання по суті й існує потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), оскільки у випадку засудження ОСОБА_6 на нього може бути покладений обов`язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, факт повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 364 КК України, доведення детективом НАБУ наявності права власності ОСОБА_6 на корпоративні права ТОВ «КИЙ РІАЛ», ТОВ «ЕВРІС ІНВЕСТ», ТОВ «КОМПАНІЯ З УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ «EBPIC», АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ВЕЛІНГТОН», розмір імовірно завданої шкоди юридичним особам, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, на цьому етапі досудового розслідування, зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку, у випадку його ухвалення, в частині забезпечення цивільного позову в майбутньому, у зв`язку з чим правомірно задовольнив вимогу детектива про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову.

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно ОСОБА_6 діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, за наявності правових підстав, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині, необхідно визнати необґрунтованими.

Щодо інших доводів сторін

В апеляційній скарзі містяться інші аргументи особи, що її подала, які не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча § 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна трактувати як необхідність давати детальну відповідь на кожен аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку обґрунтовувати рішення можна змінювати залежно від характеру рішення та потрібно визначати з урахуванням обставин конкретної справи (див. рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), від 09 грудня 1994 року, § 29, Серія A. 303-A, «Хіро Балані проти Іспанії» (Hiro Balani v. Spain), 09 грудня 1994 року, § 27, Серія A, № 303-B та Гарсіа Руїс (Garcia Ruiz), згадане вище, § 26). Тому, відхиляючи апеляцію, апеляційний суд може, в принципі, просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справах «Хелле проти Фінляндії» (Helle v. Finland), від 19 грудня 1997 року, §§ 59-60, Звіти про судові рішення та ухвали 1997-VIII, «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, § 30, від 27 вересня 2001 року, «Степанян проти Вірменії» (Stepanyan v. Armenia), № 45081/04, § 35, від 27 жовтня 2009 року та «Емель Бойраз» (Emel Boyraz), згадане вище, § 74) (рішення «Їлдиз проти Туреччини» (Yildiz v. Turkey), заява № 47124/10, від 27 квітня 2021 року, § 31).

У цьому провадженні колегія суддів надала відповіді на всі вагомі аргументи як представника власника майна, так і сторони обвинувачення.

Висновки Суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку (ст. 310 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення, одне з яких за результатами розгляду апеляційної скарги може постановити апеляційний суд, передбачені ст. 407 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів переконана, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. 309, 376, 395, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 30.01.2024 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4