КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, строком на 60 днів, тобто до 08 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, строком на 60 днів, тобто до 08 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні відсутні або низькі.

Так, враховуючи відсутність будь-яких порушень за час досудового слідства та раніше визначених обов`язків, як затриманого, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від правосуддя.

Усі речові докази та документи по справі зібрані. Отже відсутні ризики знищення доказів. Також немає жодних конкретних підстав стверджувати про наявність ризику вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення.

Ризиків, що обвинувачений може впливати на свідків, потерпілих, сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для вирішення кримінальної справи, перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню не існує.

У клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 не доведено обставин передбачених п.3 ч. 1 ст. 194 КПК України та п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 184 КПК України.

Окрім того, відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Щодо аналізу обставин передбачених cт. 178 КПК України, то захисник вказує, що ОСОБА_6 зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_7 мають спільну дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, як пояснив ОСОБА_6 , він активно приймає участь в освітньому процесі своєї доньки відводить її на різні гуртки і заняття, матеріально допомагає, а отже ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Проте, судом безпідставно не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, на думку захисника, забезпечить необхідний контроль за поведінкою ОСОБА_6 та наддасть можливість працювати та повноцінно реалізовувати право на захист в даному кримінальному провадженні.

Окрім того, апелянт, посилаючись на практику ЄСПЛ, вказує на те, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, яка набрала чинності 14 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушенняґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Доводи захисника про те, що у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 не доведено обставин передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України та п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 184 КПК України є безпідставними.

Так, що стосується обґрунтованості підозри обвинуваченого, то суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка висувалась обвинуваченому. Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченому, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального провадження, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Питання обґрунтованості підозри було предметом розгляду при обранні запобіжного заходу, а при продовженні строку дії запобіжного заходу суд перевірив обставини щодо наявності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу.

Що стосується обґрунтування прокурором неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, то як убачається з клопотання прокурора, ним обґрунтована неможливість застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Так, неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у виді особистого обґрунтована прокурором тим, що ОСОБА_6 , не будучи позбавленим можливості вільного пересування та вибору місця проживання, може вчиняти злочини або спробувати переховуватися від суду, оскільки відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у виді особистої поруки прокурором обґрунтована тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, особа поручається за виконання підозрюваним чи обвинуваченим покладених на нього в`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у виді застави, обґрунтована тим, що обвинуваченим було скоєно злочин із застосуванням насильства, а неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді домашнього арешту пов`язана з тим, що він перебуваючи в умовах не ізоляції від суспільства може впливати потерпілих та свідків, шляхом підмовляння, підкупу, погроз та зможе схиляти їх до дачі неправдивих показань.

Отже, на думку колегії суддів, прокурором доведено обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України та п. п. 3, 6 ч. 1 ст. 184 КПК України

Що стосується доводів захисника про те, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_6 від правосуддя, то вони є безпідставними, оскільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків врахований судом з огляду на обставини щодо обізнаності обвинуваченого про персональні відомості потерпілих та свідків, що може свідчити про реальну можливість обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на вказаних осіб з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Що стосується відсутності ризику знищення доказів, то вказаний ризик судом при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не враховувався, як і не посилався на такий ризик у клопотанні прокурор.

Доводи захисника про те, що обвинувачений має цивільну дружину та доньку, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, то вказані обставини були враховані судом, зокрема, суд врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, майновий стан, міцність соціальних зв`язків та репутацію обвинуваченого, проте суд прийшов до висновку, що вказані обставини не нівелюють ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховування від суду.

Посилання захисника на те, що судом безпідставно не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу є неспроможними, позаяк суд розглянув питання про можливість застосування до обвинуваченого такого альтернативного заходу, як застава, проте не знайшов для цього підстав, оскільки ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину вчиненого із застосуванням насильства.

Посилання захисника на те, що згідно з практикою ЄСПЛ, сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути підставою для тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину, врахував й інші ризики, які існують з огляду на стадію судового розгляду.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, строком на 60 днів, тобто до 08 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 755/13531/23

Провадження №11-кп/824/2545/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1