cправа №947/1422/24
провадження №1-кп/947/676/24
У Х В А Л А

12 червня 2024 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

1. Клопотання сторін кримінального провадження.

1.1. У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

10.06.2024 року до суду надійшло клопотання захисника про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування якого, захисник зокрема зазначив, що прокурором у клопотаннях про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосовуються шаблонні фрази та не наведено жодного аргументу, який належним чином обґрунтовував би доцільність продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4

Вказував, що на переконання сторони захисту твердження сторони обвинувачення не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки є гіпотетичними припущеннями прокурора, які не підтверджуються доданими до клопотанням матеріалами.

Наголошував, що наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, має бути доведено стороною обвинувачення шляхом надання суду відповідних доказів, про що прямо зазначено у ч.1 ст.194 КПК України.

Звертав увагу, що сам по собі факт повідомлення обвинувального акту не може вважатися самостійною та достатньою підставою для висновків про існування ризику переховуватися від суду, оскільки в інакшому випадку це призвело би до звільнення прокурора від обов`язку доказування існування ризиків, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України, а самого обвинуваченого позбавило би права на захист, що у підсумку призвело би до порушення низки засад кримінального провадження.

При цьому, звертав увагу, що особа, стосовно якої передано обвинувальний акт до суду, є невинуватою у вчиненні злочину, в силу презумпції невинуватості, закріпленої в Основному Законі України. Протягом досудового розслідування та судового розгляду правова кваліфікація, зміст підозри/обвинувачення може змінюватися. Тому висновки про існування у ОСОБА_4 підстав та мотивів для переховування, не дивлячись на тяжкість покарання, є хибними та не підтвердженими.

Підводив підсумок, що з урахуванням відсутності доказів та належного обґрунтування обставин, які б надавали підстави вважати про те, що у цьому кримінальному провадженні є ризик переховування ОСОБА_4 від суду, введеного воєнного стану, міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, а також наявності матері похилого віку, вважав, що у цьому кримінальному провадженні ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - не є доведеним.

Вказував, що ОСОБА_4 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчено, що виключає вказаний ризик, а тому вважав, що ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України також не є доведеним.

Стверджував, що так само сторона захисту не погоджується із тим, що ОСОБА_4 може впливати на невстановлених свідків, понятих, експертів та спеціалістів, які будуть залучені у кримінальному провадженні, а також невстановлених осіб. Доведення існування ризику у такий спосіб не може вважатися належним, оскільки фактично йде мова про гіпотетичну можливість впливу на свідків, яких можуть бути встановлені або не встановлені, на яких ніхто впливати намірів не має, а так само й експертів та спеціалістів, які можуть бути залучені, а можуть не бути залученими, як і іншими невстановленими особами, про яких зазначає слідчий, що вказує на абстрактний характер доведення слідчим існування такого ризику. В контексті викладеного звертав увагу, що наявність ризику впливу на свідків або інших учасників кримінального провадження повинно бути підтверджено даними, що чітко вказують на психологічний чи фізичний тиск на свідків або інших учасників кримінального провадження. Більш того - джерело такого доказу повинно бути безумовним, а тому також вважав, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України не є доведеним.

Вказував, що твердження про те, що ОСОБА_4 може вчиняти інші злочини та продовжувати злочинну діяльність для уникнення кримінальної відповідальності, приховування слідів злочину є взаємовиключними поняттями та жодним чином не пов`язані із перебуванням останнього під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або особистого зобов`язання, чи взагалі за відсутності будь-якого запобіжного заходу, хоча б з тих міркувань, що злочин може бути скоєний навіть під час перебування особи під вартою, що вказує на безпідставність таких доводів, а отже відсутність ризику.

Підводив підсумок, що з урахуванням відсутності доказів та належного обґрунтування обставин, які б надавали підстави вважати про те, що у цьому кримінальному провадженні існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, даний ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України - не є доведеним, як і не був доведений та обґрунтований ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Стверджував, що з урахуванням вже наведених доводів, підстав для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 станом на сьогоднішній немає, оскільки стороною обвинувачення не були доведені обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Звертав увагу, що у обвинуваченого ОСОБА_4 через його поважний вік та наявні у нього хвороби може істотно погіршитися стан здоров`я через те, що він знаходиться в жахливих умовах тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», що є порушення статті 3 Конвенції щодо неналежних умов тримання під вартою.

Отже, питання щодо неможливості застосування тримання під вартою до обвинуваченого за медичним критерієм досить часто є підставою для зміни запобіжного заходу. Проте наявність різноманітних захворювань має бути належним чином підтверджена медичною документацією.

Вказував, що стан здоров`я ОСОБА_4 є вкрай поганим, оскільки його підзахисний має досить похилий вік, а саме 60 років, у нього раніше було діагностовано закриту черепно-мозкову травму, забій-компресія головного мозку 2 ступеня, осколковий перелом склепіння та основи черепа, в результаті чого йому було проведено операцію, після чого у нього залишились такі залишкові явища, як запаморочення, сильні головні болі, галюцинації, а також йому важко концентрувати надовго погляд на одній ділянці.

Окрім цього, у ОСОБА_4 також раніше було діагностовано виразку шлунку, яка проявляється постійними болями шлунку. Через це його довіритель повинен дотримуватись спеціальної дієти, яка в умовах тримання під вартою неможлива, що може спричинити значний негативний ефект на стан здоров`я.

Цей факт підтверджується також і листом Одеської міської медичною частини № 21 від 04.03.2024 року, де перераховані усі ці діагнози та вказано, що ув`язненому заплановані огляди лікарів: невропатолога, терапевта та психіатра, однак до цього часу ці огляди не проведені.

Через наявні хвороби та відсутність ефективної діагностики і лікування у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 повідомляє про погіршення його стану здоров`я, що як наслідок призвело його до стану пригніченості та безпорадності, психологічний стан його довірителя був порушений та він почав думати, що незабаром його чекає смерть внаслідок тяжкої хвороби та через відсутність лікування.

19.02.2024 року на електронну адресу Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях було надіслано клопотання про проведення повного комплексного медичного обслідування та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_4 .

21.02.2024 року ОСОБА_4 було проведено лише огляд сімейним лікарем і не проведено огляду відповідними медичними спеціалістами.

10.04.2024 року на електронну адресу Філії ЦОЗ ДКВС України в Миколаївській та Одеській областях було надіслано клопотання про проведення повного комплексного медичного обслідування та надання невідкладної медичної допомоги ОСОБА_4 .

Листом Одеської міської медичної частини №21 від 15.04.2024 року повідомлено, що у зв`язку із отриманими раніше травмами у вигляді ЗЧМТ та ВЧМТ ОСОБА_4 страждає на постійні головні болі, головокружіння. Задля подолання цих негативних проявів необхідна кваліфікована медична допомога, яку неможливо надати в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», де тримається ОСОБА_4 під вартою. Те саме стосується і негативних похідних наслідків від загострення хронічного гастродуоденіту, для подолання яких потрібне лікування та дотримання спеціальної дієти, про що також зазначено у листі від 15.04.2024 року.

Окрім цього, ОСОБА_4 за цей час було проведено огляд окулістом. В результаті даного огляду виявлено стрімке погіршення зору та призначено носіння окулярів і приписано використання крапель для очей. Також було виявлено, що його ліве око хворе на катаракту, у зв`язку із чим ОСОБА_4 майже повністю осліп на це око і потребує термінового хірургічного втручання.

Наразі досі не проведено огляду психіатром, хоча даний огляд був запланований досить давно. Таким чином, затримка у огляді відповідними медичними спеціалістами та наданні необхідного лікування може призвести до значного погіршення стану здоров`я, що в результаті може мати невідворотні наслідки для здоров`я ув`язненого ОСОБА_4

Вказував про наявність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_4 , так як ОСОБА_4 має літню матір, яка потребує постійного догляду, має сина, якого звуть ОСОБА_6 , а також має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_4 має широке коло спілкування, на сьогоднішній день до Київського районного суду м.Одеси його друзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися з заявами про взяття ОСОБА_4 на поруки.

Окрім цього, щодо питання можливості утримання ОСОБА_4 надав суду квитанції про направлення грошових коштів від його сестри ОСОБА_9 на ім`я одного з поручителів ОСОБА_7 для забезпечення належного харчування обвинуваченого ОСОБА_4 , що підтверджується копіями квитанцій.

Таким чином, стверджував, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання у місті Одесі, де він може проживати у разі зміни запобіжного заходу.

Щодо наявності у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання зазначав, що ОСОБА_4 до моменту затримання не працював, однак був у пошуку місця роботи, але через утримання під вартою фізично позбавлений можливості працювати.

Щодо репутації обвинуваченого зазначав, що ОСОБА_4 серед знайомих характеризується позитивно, а саме як скромна, адекватна, працьовита людина.

Вказував, що майновий стан обвинуваченого є складним, проте сестра ОСОБА_4 постійно допомагає йому щомісячно коштами, яких буде достатньо для ведення нормальної життєдіяльності за місцем постійного проживання та підтверджується квитанціями.

До того ж, раніше ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, та утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з 14.10.2023 року без визначення застави.

Таке безальтернативне утримання під вартою ОСОБА_4 є невиравданим за відсутності доведеності вини ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.

Окрім того, ОСОБА_4 не вчиняв жодних спроб переховуватись від органів слідства та суду, за цей час прокурор не надав жодних доказів того, що можуть бути такі спроби у вказаному кримінальному провадженні, внаслідок чого не можна стверджувати про те, що він буде переховуватись від органів слідства та суду.

ОСОБА_4 не може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчено, що виключає вказаний ризик.

На підставі викладеного, просив суд змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

1.2. Прокурор також подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою, в обґрунтування якого зокрема зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Вважав, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке за результатами розгляду справи у суді йому може бути призначено покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі, також останній сім`ї та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, тому міцні соціальні зв`язки у нього відсутні, крім того, після вчинення кримінального правопорушення останній не надав необхідну первинну медичну допомогу потерпілому, тому він може мати намір уникнути кримінальної відповідальності, а також не прибути до суду за судовим викликом. Тобто встановлена наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, існує ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачений ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, потерпілого, експертів, а також підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свідчить про антисоціальну спрямованість поведінки обвинуваченого і його агресивну налаштованість.

На даний час не допитані в суді в якості свідків усі очевидці злочину, яким відомо про обставини правопорушення, тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може тиснути на них, шляхом залякування та примусити давати неправдиві свідчення.

Крім цього, існує ризики, передбачені п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований, засоби його існування не відомі.

На думку прокурора, інші (менш суворі заходи) не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених чинним КПК України і його належної поведінки.

Посилаючись на викладене, керуючись зокрема ст.ст.131, 132, 176-178, 183, 184, 194, 199, 315 КПК України, просив продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

2. Позиція сторін кримінального провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити. Проти задоволення клопотання захисника заперечував.

Під час судового засідання, захисник проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечував, у його задоволенні просив відмовити. Підтримав подане клопотання про зміну запобіжного заходу та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 , суду пояснив, що нікуди виїжджати не збирається, хоче залишатися в Україні. Паспорт для виїзду за кордон за потреби може здати, написати необхідні розписки.

3. Висновки суду.

Суд, вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 16.10.2023 року, до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, який в подальшому було продовжено.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ухвали Київського районного суду міста Одеси від 28.02.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що судом враховані існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, з урахуванням ст.68 КК України, тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Міцних соціальних зв`язків у м.Одеса та в Україні не має, офіційно не працює, на військовому обліку не перебуває, так як досяг граничного віку перебування на ньому. Закордонного паспорту також не має, що не перешкоджає його оформити у короткі строки.

Згідно зі змістом ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України продовжує все ще існувати, оскільки обставини того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання, з урахуванням ст.68 КК України, тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, відсутності міцних соціальних зв`язків у м.Одеса та в Україні, не перебування на військовому обліку через досягнення граничного віку перебування на ньому, не змінилися та продовжують існувати.

До того ж, під час попереднього розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та його продовження, судом з`ясовано, що обвинувачений планував виїхати за межі України після початку війни, але через не досягнення граничного віку перебування на військовому обліку не зміг цього зробити. Крім цього, обвинувачений все ж таки має паспорт для виїзду за кордон, але до цього часу суду повідомляв, що такого паспорту не має.

На думку суду, така не послідовність у поясненнях обвинуваченого, викликають сумнів у щирості його висловлювань та не заслуховують на довіру, а отже переконують суд в продовженні існування ризику переховування від суду.

Суд вважає, що існування обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні особливо тяжкого злочину у сукупності з існуючим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України та з`ясованими суперечливими поясненнями щодо спроби виїзду за межі України, не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого та є достатньою підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання зазначеному ризику.

Крім того, суд вважає, що тривалість застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинуваченого під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи та інтересами потерпілого, яким пред`явлено до обвинуваченого цивільний позов на 2276000,00 грн.

Окрім цього, суду не надано будь яких нових належних та допустимих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає йому утримуватися під вартою, оскільки довідка від 15.04.2024 року вже була досліджена судом під час попереднього розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та його продовження.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 - відмовити.

2. Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

3. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 серпня 2024 року включно.

4. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1