КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточну міру покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2014 року, і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 56969 гривень 44 коп.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 20 вересня 2016 року близько 23 год. (точного часу не встановлено), перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, разом із встановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, шляхом пошкодження скла у водійських дверцятах автомобіля марки «Daewoo Lanos», синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , проникли до середини автомобіля та здійснили крадіжку автомагнітоли марки «SONI CDX-G317EE».

В результаті злочинних дій ОСОБА_9 та встановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, потерпілому ОСОБА_14 заподіяна майнова шкода на суму 684 гривні 75 коп.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 21 вересня 2016 року в період часу із 02 год. по 07 год. (точного часу не встановлено) ОСОБА_9 , перебуваючи поряд із будинком АДРЕСА_3 , помітив автомобіль марки «SKODA Fabia», зеленого кольору, тип легковий автомобіль 7121 ВВ комбі - В, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння транспортним засобом, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, пересвідчившись, що його ніхто не бачить та за його діями ніхто не спостерігає, не маючи права на керування автомобілем марки «SKODA Fabia», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_9 підійшов до автомобіля та, розбивши невстановленим предметом скло у передніх лівих водійських дверях, проник до салону даного автомобіля. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, пошкодив замок запалювання шляхом виривання проводів, почав їх з`єднувати, щоб завести двигун даного автомобіля, але це йому не вдалося.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_9 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, відкотив автомобіль в напрямку вул. Набережної в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, тим самим незаконно повторно заволодів транспортним засобом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 01 жовтня 2016 року в період часу із 00 год. по 08 год. (точного часу не встановлено), перебуваючи поряд із домогосподарством АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння транспортним засобом, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, пересвідчившись, що його ніхто не бачить та за його діями не спостерігають, не маючи права керування автомобілем марки «Богдан-2310», білого кольору, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ФОП « ОСОБА_16 », ОСОБА_9 підійшов до автомобіля та, розбивши невстановленим предметом скло в передніх лівих водійських дверях, таємно проник до салону автомобіля. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_9 пошкодив замок запалювання, вирвав із нього дроти, які в подальшому з`єднав між собою та запустив двигун, увімкнув одну із передач механічної КПП, відпустив щеплення, при цьому натиснувши на педаль газу, почав рух автомобілем в напрямку вул. Ярмаркової в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, тим самим незаконно повторно заволодів транспортним засобом.

Відповідно до висновку експерта № 19/8-04/457 від 06 грудня 2016 року в результаті злочинних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_13 завдано майнову шкоду на суму 99 138 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_8 просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 залишити без розгляду. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що суд обмежився зазначенням та оцінкою усіх доказів, запропонованих стороною обвинувачення, проте, незважаючи на повне невизнання ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), суд у оскаржуваному вироку не перерахував доказів, які би підтверджували вину ОСОБА_17 за кожним окремим епізодом, інкримінованих йому злочинів, тим самим, допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які виразилися у недотриманні вимог ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Стороною обвинувачення в ході судового розгляду не надано, відповідно, судом у вироку не спростовано показання обвинуваченого, які не підтверджують його вину у вчиненні злочинів.

Та обставина, що ОСОБА_18 перебував на місці злочину, не свідчить, що він такий злочин вчиняв. Будь-які дії, вчинені обвинуваченим, після того як злочин було закінчено іншими особами, не свідчать про його співучасть у цьому злочині. Доказів на спростування цих обставин, стороною обвинувачення надано не було, відповідно, судом у вироку не зазначено.

Зазначення судом у вироку, що невизнання обвинуваченим своєї вини є його способом захисту, зважаючи на те, що вони не відповідають встановленим обставинам справи та спростовуються наведеними вище доказами в сукупності, без посилання на такі обставини та докази, не свідчить про дотримання вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів на підтвердження вини обвинуваченого в їх сукупності.

Висновки суду, викладені у судовому рішенні, про винуватість обвинуваченого ОСОБА_17 , не відповідають обставинам справи, оскільки в ході судового розгляду сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом, що крадіжку автомагнітоли та двох епізодів злочинів, які виразилися у незаконному заволодінні автомобілів марки «SKODA Fabia» та «Богдан-2310», вчинив ОСОБА_18 , у зв`язку з чим у його діях не встановлений склад кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_17 у вчиненні, інкримінованих останньому злочинів, суд послався на слідчі експерименти від 22 березня 2017 року за участю свідка ОСОБА_19 від 30 березня 2017 року, за участю свідка ОСОБА_20 від 29 березня 2017 року та за участю свідка ОСОБА_21 , проте слідчі експерименти від 22, 29, 30 березня 2017 року за участю свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , не відтворюють (реконструюють) обстановку та обставини події, не перевіряють фактичні дані, отримані в результаті допиту цих осіб, механізму отримання утворення слідів тощо, а є рівнозначними показанням згаданих свідків, наданих ними під час досудового розслідування.

Посилання суду у оскаржуваному вироку на вказані слідчі експерименти як на докази винуватості ОСОБА_23 не узгоджується з постановою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 438/656/17, відповідно до якої фактичні дані, які були отримані при проведенні слідчого експерименту включають не тільки перевірку показань свідка, а й відтворюють (реконструюють) обстановку та обставини події, перевіряють фактичні дані, отримані в результаті допиту свідка, механізму отримання утворення слідів тощо.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив протиріччя між формулюванням обвинувачення за епізодом заволодіння транспортним засобом «Шкода», та кваліфікацією дійОСОБА_9 .

Як убачається з формулювання обвинувачення ОСОБА_17 , судом визнано доведеним те, що не маючи права на керування автомобілем марки «SKODA Fabia» ОСОБА_18 підійшов до автомобіля та, розбивши невстановленим предметом скло у передніх лівих водійських дверях, проник до салону даного автомобіля. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, пошкодив замок запалювання шляхом виривання проводів, почав їх з`єднувати, щоб завести двигун даного автомобіля, але це йому не вдалося. Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_18 разом із невстановленими в ході досудового розслідування особами, відкотив автомобіль в напрямку вул. Набережної в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, тим самим, незаконно повторно заволодів транспортним засобом.

Такі дії ОСОБА_17 суд кваліфікував як закінчений злочин, передбачений ст. 289 КК України.

Проте, як убачається з постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 750/93/16-к: під незаконним заволодінням транспортним засобом (ст. 289 КК України ) слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом, запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування.

Проникнення в кабіну, гараж чи інше сховище, спробу запустити двигун або буксирувати транспортний засіб з метою заволодіння ним. необхідно розглядати як замах на вчинення злочину».

Отже, з формулювання обвинувачення ОСОБА_17 за епізодом заволодіння транспортним засобом «Шкода», визнаного судом доведеним, убачаються ознаки незакінченого злочину, передбаченого ст. 289 КК України, проте суд кваліфікував дії ОСОБА_9 за цим епізодом, як закінчений злочин, передбачений згаданою статтею КК України.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, посилаючись на те, що закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності та просив закрити кримінальне провадження.

Заслухавши пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про закриття кримінального провадження, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, а клопотання обвинуваченого необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав.

Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у вироку доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , даними протоколу огляду місця події від 21 вересня 2016 року (т.2, а.с.15-19), даними протоколу огляду місця події від 01 жовтня 2016 року (т.2, а.с.20-23), даними висновку експерта № 1/1723 від 03 листопада 2016 року (т.2, а.с.25-40), даними висновку експерта № 19/8-04/456 від 18 листопада 2016 року (т.2, а.с.42-44), даними висновку експерта № 19/8-04/457 від 06 грудня 2016 року (т.2, а.с.46-53), даними висновку експерта № 4/1042 від 26 травня 2017 року (т.2, а.с.80-83), даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22 березня 2017 року з відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_22 (т.2, а.с.54-56), даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30 березня 2017 року з відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_24 (т.2, а.с.57-60), даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29 березня 2017 року з відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_21 (т.2, а.с.61-63).

Дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто умисні дії, які виразилися в таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому судом кваліфіковані правильно.

Доводи захисника на те, що зібраними у справі доказами не підтверджується винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочинів є безпідставними, оскільки спростовуються, викладеними у вироку доказами в сукупності.

Так, потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що 03 жовтня 2016 року до неї зателефонував син і сказав, що викрали їх автомобіль «Богдан», який був у водія по АДРЕСА_4 , а потім автомобіль знайшли спаленим у кюветі в напрямку с. Циблі Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що увечері під під`їздом будинку АДРЕСА_3 він залишив свій автомобіль марки «SKODA Fabia», а вранці його вже не було. Автомобіль знайшли за 200-300 метрів від під`їзду. Було розбите заднє скло, переднє ліве скло, зламаний руль, з багажника викрадені речі, пошкоджений передній капот. Викрадену лодку повернули.

Потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що у вересні 2016 року він вийшов до свого автомобіля, який був припаркований біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Автомобіль був відкочений на 20-30 метрів, розбите водійське скло, зникла магнітола, акумулятор і відеокамера.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що коли померла його мама у вересні 2016 року він разом із ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 та ОСОБА_40 пом`янули її вдома у ОСОБА_32. Потім каталися по городу на автомобілі ОСОБА_42. Поки він розмовляв із ОСОБА_28 в автомобілі біля будинку АДРЕСА_3 , прийшов ОСОБА_30 та ОСОБА_31 з акумулятором і магнітолою. Сказали, що взяли в авто по вул. Альтицькій. Акумулятор поклали в багажник.

Потім всі поїхали на вулицю Оболонну, де проживав ОСОБА_29 . ОСОБА_30 і ОСОБА_31 пішли із акумулятором до ОСОБА_29 . Назад вони повернулися із ОСОБА_29 . Близько 01 години ночі вони під`їхали до магазину «Підсіннний», щоб купити спиртні напої, потім поїхали всі до ОСОБА_32 , де вже була ОСОБА_40. Забрали її та поїхали кататися. Під`їхали до кафе грузинської кухні, що розташоване по вул. Набережній, ОСОБА_31 , ОСОБА_30 та ОСОБА_29 вийшли із автомобіля, повернулися через 30-40 хвилин з акумулятором. Казали, що автомобіль не відкривався, а більше взяти там нічого не було. Він, ОСОБА_41, ОСОБА_40 та ОСОБА_30 поїхали до ОСОБА_32 додому, а ОСОБА_29 та ОСОБА_31 залишилися там. Потім ОСОБА_31 зателефонував ОСОБА_28 і сказав, що там щось не відчиняється. Близько 05 години ранку ОСОБА_41 відвіз його додому із ОСОБА_40 та ОСОБА_26. На дорозі стяв автомобіль марки «Шкода». Він пішов додому, а ОСОБА_30 пішов до автомобіля.

На наступний день ОСОБА_30 казав, що автомобіль відкотили та відкрили та, що ОСОБА_33 та ОСОБА_29 бачили в автомобілі. Десь через місяць після смерті матері, він пішов до ОСОБА_32 , потім вони пішли разом до стадіону «Колос». Він зателефонував до ОСОБА_33 , який вийшов до мосту через річку ОСОБА_34 . Всі разом вони пішли до магазину «АТБ», потім пили пиво біля лікарні до 23 години. Потім пішли до знайомої ОСОБА_29 , яка проживає у гуртожитку по АДРЕСА_5. ОСОБА_30 та ОСОБА_31 залишилися біля магазину «Теремок». У ОСОБА_35 вони пили пиво. Через 1,5 години прийшли ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . До ОСОБА_33 зателефонувала дівчина, він пішов. Близько 05 години 30 хвилин прийшов ОСОБА_30 . Він вийшов із ним на вулицю та побачив за 10 метрів біля гуртожитку стояв автомобіль марки «Богдан», за кермом якого був ОСОБА_31 .

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 22 березня 2017 року за участю свідок ОСОБА_22 розповів та показав як ОСОБА_9 21 вересня 2016 року повідомив його, що викрав автомобіль Шкода, однак не міг його завести, і поблизу будинку АДРЕСА_3 близько 04 години він бачив автомобіль Шкода, а біля нього в кущах ОСОБА_9 та ще одну знайому йому особу

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30 березня 2017 року за участю свідка ОСОБА_24 , свідок показала та розповіла, що 21 вересня 2016 року з автомобіля марки Мерседес, на якому вони їздили, ОСОБА_36 та ще два хлопці близько 04 годин вийшли біля будинку АДРЕСА_3 .

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 29 березня 2017 року за участю свідка ОСОБА_37 , свідок розповів та показав як ОСОБА_9 21 вересня 2016 року повідомив його, що викрав автомобіль Шкода, однак не міг його завести, і поблизу будинку АДРЕСА_3 близько 04 години він бачив автомобіль Шкода, а біля нього в кущах ОСОБА_9 та ще одну знайому йому особу. Також свідок показав, як 01 жовтня 2016 року близько 05 години він разом із ОСОБА_26 прийшов до пр. Семінарівського в м. Переяслав-Хмельницький, де вже стояв автомобіль марки «Богдан», білого кольору, за кермом якого був ОСОБА_38 . Двигун в автомобілі працював і вони поїхали до заводу Точмаш, де він залишив хлопців та пішов додому.

Отже, викладені у вироку докази, які були ретельно досліджені судом, на думку колегії суддів, спростовують версію захисника про непричетність обвинуваченого ОСОБА_9 до інкримінованих обвинуваченому злочинів та відповідають обставинам кримінального провадження.

Що стосується доводів захисника про те, що слідчі експерименти від 22, 29, 30 березня 2017 року за участю свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 не відтворюють (реконструюють) обстановку та обставини події, то вони є безпідставними, оскільки, згідно з долученими до протоколів слідчих експериментів відеозаписами, оглянутими в суді першої інстанції, свідки давали показання про відомі їм обставини щодо місця і часу, за яких вони бачили обвинуваченого ОСОБА_9 в автомобілі марки «Богдан», біля автомобіля «Шкода», а також про те, що бачили у ОСОБА_9 акумулятор.

Доводи захисника про те, що дії ОСОБА_9 за епізодом викрадення автомобіля «SKODA Fabia» суд безпідставно кваліфікував як закінчений злочин, передбачений ст. 289 КК України,є необґрунтованими, оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження автомобіль «Шкода» ОСОБА_9 не зміг завести таразом із невстановленими в ході досудового розслідування особами відкотив автомобіль в напрямку вул. Набережної в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, тобто цей злочин визнаний закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок буксирування.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, а тому апеляційна скарга захисника про скасування вироку та визнання ОСОБА_9 невинуватим задоволена бути не може.

Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, то колегія суддів вважає, що воно підлягає до задоволення.

Так, оскаржуваним вироком встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289КК України, ОСОБА_9 , будучи неповнолітнім, вчинив 20 вересня 2016 року та 21 вересня 2016 року.

Санкція ч. 2 ст. 185 КК України (в редакції станом на 20.09.2016) передбачала покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України (в редакції станом на 01.10.2016) передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

У свою чергу, кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч. 2 ст. 289 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Частиною другою статті 106 КК України встановлено строки давності, тривалістю п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості, та тривалістю сім років у разі вчинення тяжкого злочину.

Враховуючи те, що станом на 23 лютого 2024 року з моменту вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), інкримінованих ОСОБА_9 , минуло більше 7 років, його може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Пунктом першим частини другої статті 284 КПК України передбачено закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 підлягає до скасування, а кримінальне провадження - до закриття у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, скасувати.

На підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №373/820/17

Провадження № 11-кп/824/253/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_39

Доповідач ОСОБА_1