ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2871/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1016/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000201 від 06.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 02.05.2024 року включно.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі, визначеному КПК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу захисник посилалася на те, що ризики, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України відсутні, а прокурором не доведено їх існування. Вважала, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам чинного законодавства. Вказувала на те, що обвинувачена раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки.

Поряд з цим, просила поновити їй пропущений процесуальний строк апеляційного оскарження, оскільки повний текст ухвали складено 08 березня 2024 року, а з повним текстом ухвали захисник ознайомилась 13 березня 2024 року в електронному суді, а тому просила поновити пропущений строк.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами судового провадження не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права оскарження судових рішень, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 дотримався в повному обсязі вимог чинного законодавства.

Продовжуючи стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд виходив з тих обставин, що прокурором доведено у судовому засіданні продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, також суд оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує їй в разі визнання винуватою у злочині, у вчиненні якого обвинувачується. Суд першої інстанції також зазначав, що жодних обставин, які б свідчили про зменшення зазначених ризиків та можливість зміни обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу не встановлено.

З висновками суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 без визначення розміру застави суд апеляційної інстанції погоджується та вважає, що мотиви прийнятого рішення повно та обґрунтовано викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам статті 196 КПК України.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану спрямованого на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період воєнного стану, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_7 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що порядок розгляду судом першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам статей 193-194, 196 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, відомості про особу обвинуваченої, перевірені докази та надана їм відповідна правова оцінка, також врахована тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою.

Доводи апеляційної скарги про те, що стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України та які не зменшилися та продовжують існувати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки продовжуючи запобіжний захід ОСОБА_7 суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначивши при цьому підстави, за яких застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з яким цілком погоджується суд апеляційної інстанції.

Також доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, оскільки доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Також належить врахувати, що наявність таких відомостей не стали стримуючим фактором під час вчинення дій, які їй інкримінуються.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

У даному випадку судом першої інстанції, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого підозрюваному злочину, а також, враховуючи запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначати заставу, як альтернативний запобіжний захід на початковому етапі досудового розслідування кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі захисника доводи та підстави, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для безумовного скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченої, її вік та сімейний стан. При цьому, висновки суду належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що застосування до ОСОБА_7 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Червонозаводського районного суду м. Харова від 04 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді: