ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/592/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, Красноярського краю, Богучанського району, с. Пінчуга, українця, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця проживання, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого 2024 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що постійного місця проживання на час судового провадження обвинувачений не має, як і міцних соціальних зв`язків, тимчасово мешкає без реєстрації та договору оренди у знайомої, яка є свідком у цьому кримінальному провадженні, що свідчить про можливе продовження обвинуваченим злочинної діяльності та існують ризики втечі та незаконного впливу на потерпілу та свідків.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 вважає, що оскаржувану ухвалу винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним його застосуванням, а висновки суду не об`єктивні та не відповідають матеріалам кримінальної справи.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, страждає на хронічне захворювання СНІД, обвинувачений добровільно намагався вступити до лав ЗСУ, але за результатами ВЛК був визнаний обмежено придатним для проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 добровільно прийшов до суду на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього.

Крім того вказує, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений, обвинуваченому не має сенсу переховуватись від органів слідства, у зв`язку з тим, що він визнає своє правопорушення та розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у вигляді позбавлення волі.

Зазначає, що з урахуванням того, що свідки даного кримінального правопорушення вже допитані судом, ризик незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження відсутній та виглядає як припущення прокурора.

Вважає, що існують всі підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 страждає на хронічне захворювання СНІД та утримання під вартою останнього є незаконним, оскільки жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України не доведений.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Повідомлені належним чином про день та місце розгляду апеляційної скарги захисник обвинуваченого та прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи не подали, обвинувачений не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутність його захисника, з огляду на що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду поданої апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).

У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції не дотримався вище наведених вимог.

Так, суд визнав існування зазначених прокурором ризиків, переважно виходячи із тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та суворістю покарання, що йому загрожує, що є неприпустимим за наведених вище підстав.

Розглядаючи доводи прокурора в обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з клопотання прокурора, його позиція зводилася до існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, тяжкістю можливого покарання прокурор обґрунтовує ризик переховування, що не може бути єдиною підставою для застосування такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 січня 2024 року обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був скасований для проходження ним військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період (а.с. 28-30).

Як вбачається із наданої інформації з районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 24 січня 2024 року (тобто в день винесення вищевказаної ухвали) ОСОБА_6 пройшов військово - лікарську комісію та за її результатами визнаний обмежено придатним до проходження військової служби під час мобілізації (а.с. 34).

2 лютого 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя прокурором було подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , при цьому останній з`явився до судового засідання - 5 лютого 2024 року, в якому розглядалось клопотання прокурора.

Отже, обвинувачений ОСОБА_6 з часу звільнення його з-під варти (24 січня 2024 року) до моменту винесення оскаржуваної ухвали (5 лютого 2024 року) від суду не переховувався та не вчиняв дій, які вказують на його спроби втечі для уникнення від кримінальної відповідальності, з`явився до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження ним військово-лікарської комісії, з`явився до суду першої інстанції для розгляду клопотання прокурора, в якому ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та відсутність у останнього постійного місця проживання, на що вказує прокурор в клопотанні та суд в оскаржуваній ухвалі, ризик переховування існує, однак вказані вище обставини, зокрема, процесуальна поведінка обвинуваченого після його звільнення з-під варти в залі суду 24 січня 2024 року , свідчить про те, що зазначений ризик є мінімальним.

Щодо посилання прокурора на наявність ризику впливу на потерпілу та свідків, то він може бути усунений шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладанням відповідної заборони спілкуватися із зазначеними особами.

З приводу наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_6 не працює, не має постійного джерела доходу, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, то ризик вчинення іншого кримінального правопорушення продовжує існувати, разом з тим є також мінімальним.

Зваживши всі обставини у їх сукупності, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який просить застосувати сторона захисту.

На думку апеляційного суду, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання в достатній мірі зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, визначених КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою відносно ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 лютого 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 4 квітня 2024 року включно, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 4 квітня 2024 року включно.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- з`являтися на першу вимогу до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з місця перебування без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

За наслідками застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з-під варти негайно.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора у кримінальному провадженні прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4