ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1207/24 Справа № 210/3714/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м.Кривий Ріг

13.03.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2024р., якою обвинуваченому ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Криворізька УВП № 3»

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.04.2024р. включно

за участю захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.04.2024р. включно

Обвинувачений подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій:

- вказує, що свідок, який був присутнім у судовому засіданні, не надав своїх документів на підтвердження своєї особи та не склав присягу;

- зазначає, що після обшуку перебував на волі три місяці, прибував за викликом слідчого;

- прохає розібратися у справі та відновити справедливість.

Про дату час та місце судового розгляду обвинувачений та прокурор повідомлені належним чином, обвинувачений про особисту участь у судовому засіданні клопотання не заявляв, тому розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі обвинуваченого відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, прокурор у судове засідання не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вважав необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працює, не має постійного джерела доходу.

На думку суду першої інстанції вказані обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від суду, незаконно здійснити психологічний або інший вплив на свідків, вчинити інший злочин, враховуючи, що до спливу терміну запобіжного заходу винести вирок суду у справі не можливо, а обставини, що явилися підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися, тобто ризики передбачені ст. 174 КПК України, з боку обвинуваченого продовжують існувати.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, тому є необхідним продовження щодо обвинуваченого дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.04.2024 року включно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, із дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері незаконного придбання, зберігання вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, та у сфері обігу наркотичних засобів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, не працює, офіційного доходу не має, раніше сім раз судимий за вчинення кримінальних правопорушень, що дало суду першої інстанції підстави вважати, що ризики передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На думку суду першої інстанції, інші, більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, а докази зменшення ризиків суду не надані.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому було пред`явлено підозру та у подальшому обвинувальний акт спрямовано до суду, дані про його особу, зокрема відомості про сім попередніх судимостей за умисні злочини, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність виходячи з наступного.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального процесуального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив існування ризиків за боку обвинуваченого у сукупності із фактичними обставинами висунутого обвинувачення, даними про особу обвинуваченого відповідно до вимог кримінального процесуального закону на підставі ст.ст. 177, 178 КПК України із дотриманням вимог ст. 194 КПК України, та правильно встановив неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2024р., якою обвинуваченому ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.04.2024р. включно - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2024р., якою обвинуваченому ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.04.2024р. включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді