Справа № 357/2028/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (в режимі відео конференції з Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)») ОСОБА_4 ,

здійснивши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0005910, яке внесене до ЄРДР 26 грудня 2023 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибережне, Ружинського району, Житомирська область, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

(1) вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 31 липня 1998 року, за ч. 2 ст. 146 КК України (в редакції 1960 року), до виправних робіт строком на 2 (два) роки, з утриманням 20 % заробітку;

(2) вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 14 квітня 1999 року, за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року), до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці;

(3) вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2001 року, за ч. 2 ст. 140, ст. 208, ст. 42, 43 КК України (в редакції 1960 року), до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією майна;

(4) вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2001 року, за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців;

(5) вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 07 липня 2006 року, за ч. 1 ст. 187 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

(6) вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 березня 2010 року, за ч. 3 ст. 186, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

(7) вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2014 року, за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152, ст. 70, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців;

(8) вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року за ч. 3 ст. 186 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , 28 квітня 2021 року засуджений Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, який набрав законної сили 29 травня 2021 року.

Далі, на підставі рішення центральної комісії Департаменту з питань кримінальних покарань з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покаранням особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання щодо установ центрального регіону від 24 червня 2021 року, ОСОБА_4 направлено для відбування покарання у виді позбавлення волі із Державної установи «Київській слідчий ізолятор» до Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 в яку останній прибув 15 липня 2021 року.

07 червня 2023 року засуджений ОСОБА_4 , відповідно до постанови про переведення засудженого з дільниці ресоціалізації виправної колонії мінімального (середнього) рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації цієї виправної колонії, переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)».

26 грудня 2023 року у засудженого ОСОБА_4 , під час виконання робіт по благоустрою установи на території господарчого подвір`я державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на втечу з місця позбавлення волі. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на втечу з місця позбавлення волі, будучи особою, яка відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, засуджений ОСОБА_4 , скориставшись тимчасовою відсутністю нагляду за його діями з боку працівників установи, таємно, самовільно, без належного дозволу та відсутності законних підстав, 26 грудня 2023 року о 16 год 20 хв покинув визначене місце роботи, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , не прийшовши до державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», за адресою: вул. Василя Симоненка,16, м. Біла Церква, вчинивши втечу з місця позбавлення волі та зник у невідомому напрямку.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 393 КК України, а саме як втечу з місця позбавлення волі, вчиненого особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчиненому злочині визнав повністю, кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 393 КК України не оспорював, надав пояснення, які повністю узгоджуються з викладеними в обвинувальному акті, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Відповідно до п. 1, 11 ч. 1 ст. 67 КК України, суд визнає обставинами, які обтяжують покарання рецидив злочинів, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 393 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості та обставин вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме він раніше неодноразово судимий, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами, неможливе, без ізоляції його від суспільства та йому необхідно призначити покарання, передбачене ч. 1 ст. 393 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

З вироку Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом установлено, що злочин за цим вироком вчинений, у час відбування ОСОБА_4 покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року.

У зв`язку з цим, суд вважає, що остаточне покарання має бути призначене ОСОБА_4 за правилами ст. 71 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, суд вважає, що за правилами ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, має бути визначене остаточне покарання, шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання речових доказів та доручення до кримінального провадження від 02 січня 2024 року, речовими доказами визнані: станок для гоління PearlMaх синього кольору, який запаковано до паперового конверту НПУ; станок для гоління PearlMaх синього кольору, який запаковано до СП № WAR1292678; терку для стоп ніг синього кольору, яка запакована до СП № WAR1292702.

Суд вважає, що їх відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України, необхідно знищити.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки зараз він відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст. 100, 177, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2021 року та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення цього вироку 22 квітня 2024 року.

Речові докази: станок для гоління PearlMaх синього кольору, який запаковано до паперового конверту НПУ; станок для гоління PearlMaх синього кольору, який запаковано до СП № WAR1292678; терку для стоп ніг синього кольору, яка запакована до СП № WAR1292702, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області