КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3576/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 27 травня 2024 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт.

Захисник вважає, що ухвала не відповідає вимогам КПК України, допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, не застосовано правові висновки ЄСПЛ.

Апелянт зазначає, що судом було порушено вимоги ст. ст. 2, 7, 184, 331 КПК України, не дотримано принципів, передбачених ст. 7 КПК України, та зайнято сторону обвинувачення.

На думку захисника, прокурором не було виконано вимоги ст. 184 КПК України, оскільки доказів існування будь-яких ризиків стороною обвинувачення не надано. Захисник наголошує, що найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи.

При цьому захисник вказує, що ним було подано до суду копію трудової книжки ОСОБА_7 , характеристики з місця проживання та роботи, докази наявності осіб, яких утримує обвинувачений, що підтверджує наявність міцних соціальних зв`язків.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 8 червня 2023 року приблизно о 23.50 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за адресою АДРЕСА_1 , зустріли раніше невідомих їм ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Зблизивши дистанцію з останніми, ОСОБА_7 безпідставно вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_7 дістав з поліетиленового пакету, який мав при собі, канцелярський ніж, та, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , тримаючи в руці канцелярський ніж, наніс ним цілеспрямовані численні удари в область грудної клітини ОСОБА_10 , заподіявши останньому тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення грудної клітки зліва; проникаючого поранення лівого шлуночка серця; гемоперекарда; гемоторакса, двох колото-різаних непроникаючих поранення грудної клітки зліва.

Як наголошує прокурор, на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з урахуванням вимог КПК України, що суд може обґрунтувати свої висновки на показаннях осіб, допитаних безпосередньо в судовому засіданні. З урахуванням того, що свідки ще не допитані, даний ризик продовжує існувати.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то прокурор вказує, що обставини вчинення кримінального правопорушення, характеристика особи обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, обґрунтованість ризику перешкоджання останнім досудовому розслідування в інший спосіб, а також з огляду на введений воєнний стан, створить значні перешкоди для забезпечення явки обвинуваченого до суду.

На переконання прокурора, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не можуть бути застосовані до обвинуваченого, з огляду на обставини інкримінованого злочину, відсутності осіб, які можуть поручитися за обвинуваченого, даних про особу останнього.

З огляду на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, що потягло за собою тяжкі наслідки у виді тяжких тілесних ушкоджень, на переконання прокурора, до обвинуваченого не може бути застосований і запобіжний захід у виді застави.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на зменшення ризиків.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

За результатами розгляду поданих клопотань ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто, до 27 травня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Ухвала суду обґрунтована тим, що в даний час відсутні підстави для зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу, а клопотання прокурора про продовження дії існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, з огляду на ризики та обставини, визначені ст. 177-178 КПК України. Зокрема, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас суд дійшов висновку, що клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт не може бути задоволено, з огляду на встановлені судом обставини та відсутність поданих захисником доказів, що запропонований ним запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутня інформація про міцні соціальні зв`язки.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано, та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховані обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Колегія суддів зауважує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих обвинуваченому дій, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, з урахуванням стадії судового розгляду, не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, доводи сторони захисту в цій частині є непереконливими.

Окремо колегія суддів приймає до уваги те, що з огляду на обставини інкримінованих обвинуваченому дій, а саме, що ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства та заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, суд першої інстанції, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави обвинуваченому.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, домашнього арешту, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявні матеріали не містять і обвинуваченим не надано.

При цьому, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі, а тому, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що на даному етапі судового розгляду зазначені обставини не переважають можливих ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого, і будь-яких доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції стороною захисту не наведено.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі наявні на час прийняття рішення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, мотиви прийнятого рішення, та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Будь-яких доводів на спростування встановлених на даний час судом ризиків як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, захисником та обвинуваченим не наведено.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 травня 2024 року, включно - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4