Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

06 червня 2024 року м. Рівне

Справа № 559/1751/24

Провадження № 11-сс/4815/178/24

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 травня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000319 від 20.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 травня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування, а саме до 21.07.2024 рокуіз покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

- не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

- прибувати за першим викликом суду;

- прибувати до слідчого, прокурора у кримінальному провадженні за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування із потерпілим у кримінальному провадженні, в тому числі за допомогою телефонних розмов, листувань за допомогою соціальних мереж та через третіх осіб;

- здати на зберігання слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, свій паспорт для виїзду за кордон, та у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Зазначає, що слідчим суддею не враховано мету застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка полягає у забезпеченні виконання покладених на підозрюваного обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Зокрема наголошує, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення майнових злочинів, востаннє був засуджений за вироком Дубенського міськорайонного суду Рівненської області від 02.05.2023 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці, які відбував у ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40», належних висновків не зробив та знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Вважає, що слідчим суддею вказані обставини оцінено як окремі елементи, а не у їх сукупності, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу від 22 травня 2024 року та постановити нову, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування з визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечили проти її задоволення та просили залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що він в період дії Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022, дію якого продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», 20.05.2024 року близько 11 години 40 хвилин, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, перебуваючи в парку, що знаходиться по АДРЕСА_2 вирішив здійснити крадіжку грошових коштів.

Реалізовуючи свій злочинний намір направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 20.05.2024 близько 11 години 40 хвилин, перебуваючи в парку, що знаходиться по АДРЕСА_2 в ході розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, умисно, шляхом ривка, відкрито заволодів гаманцем, який ОСОБА_9 тримав у правій руці та в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1 050 гривень та банківські картки. Після чого ОСОБА_6 із викраденим майном покинув місце вчинення кримінального правопорушення, перевівши його таким чином у своє протиправне володіння, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1 050 гривень 00 копійок.

21 травня 2024 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені в ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається із матеріалів провадження, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий та прокурор не довели того, що застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, які необхідні для обрання запобіжного заходу, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів, ступінь їх тяжкості та особу підозрюваного, та прийшов до вірного висновку про відсутність доказів, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків жодним доказом не доведені, отже є голослівними. Крім того, ухвалою слідчого судді на нього покладено відповідні обов`язки, в тому числі заборонено спілкуватися з зазначеними особами, що передбачає контроль за поведінкою підозрюваного з боку органів поліції, порушення яких може спричинити ініціювання обрання більш суворого запобіжного заходу, що на думку апеляційного суду, може запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України в разі їх настання.

Посилання прокурора щодо тяжкості інкримінованого злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , не можуть, на думку суду, безумовно свідчити про наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Судом першої інстанції вірно враховано, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів щодо того, що ОСОБА_6 вчиняв будь-які дії, які б вказували на бажання ухилитись від слідства та суду чи незаконно впливав на потерпілого, не доведено жодних фактичних даних щодо таких спроб прокурором і в апеляційному суді.

Отже, враховуючи викладене та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, колегія вважає, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 травня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000319 від 20.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3