Справа № 357/137/24
У Х В А Л А

21 березня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, непрацюючої, з середньо-спеціальною освітою, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у кримінальному провадженні № 0004844, яке внесене до ЄРДР 09 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

У С Т А Н О В И В :

прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому він просив:

1) застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці;

2) покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки, які передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_4 без дозволу суду; повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування з свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується: у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто у вбивстві - умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Біла Церква Київської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , непрацююча, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судима, маюча на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначав, що без застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 може вчиняти спроби переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризик переховування від суду мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років. Усвідомлення можливості настання таких наслідків спонукатиме ОСОБА_4 змінювати місце проживання. Вказані обставини самі по собі можуть бути підставою та мотивом ОСОБА_4 до втечі.

Ризик незаконного впливу на свідків мотивував тим, що ОСОБА_4 знає свідків, вони знайомі між собою, мають дружні відносини та проживають поряд. Зазначені особи вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, а тому саме від них залежить благополуччя ОСОБА_4 . Бажання уникнути кримінальної відповідальності спонукатиме ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків, з метою викривлення фактичних обставин справи та створення видимості її непричетності до скоєного злочину. Також, вважав, що необхідно врахувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка здатна позбавити життя. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху, надати суду показання. Забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу є основним завданням на цій стадії процесу.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про відсутність у неї будь-яких моральних принципів. Вона може вчинити нові кримінальні правопорушення щодо свідків злочину. До того ж, ОСОБА_4 непрацевлаштована, характеризується, як агресивна особа, яка в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки з людьми, не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, не зважила на свій стан вагітності, проігнорувала, що є матір`ю трьох дітей та вжила у великій кількості алкоголь, після чого повернувшись додому, у період комендантської години здійснила вбивство чоловіка. Вказане відображає схильність ОСОБА_4 до протиправної поведінки та вчинення злочинів.

Прокурор вважав, що особисте зобов`язання, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення не може запобігти ризику вчинення інших кримінальних правопорушень та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Для застосування поруки немає підстав, оскільки особи із заявами про взяття на поруки ОСОБА_11 не зверталися.

Застава не може бути застосована, адже злочин у якому обвинувачується ОСОБА_11 вчинений із застосуванням насильства.

Відтак, вважав, що лише цілодобовий арешт зможе попередити зазначені ним ризики та забезпечити виконання ОСОБА_11 процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення клопотання поданого прокурором ОСОБА_3 .

Суд вирішує питання щодо застосування запобіжного заходу керуючись такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Глава 18 КПК України визначає підстави для застосування запобіжних заходів та затримання та містить статті 176-213 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Суд вважає, що специфіка стадії судового розгляду, під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, не вимагає від прокурора необхідність доведення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки це питання вирішується за результатами судового розгляду в кінцевому рішенні і будь-який висновок про обґрунтованість підозри буде порушувати презумпцію невинуватості особи стосовно якої здійснюється судовий розгляд.

Вказаний висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Отже, на стадії судового розгляду, для застосування запобіжного заходу, достатнім є лише наявність обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Судом установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні, про застосування запобіжного заходу, посилався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може вчиняти спроби переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Надаючи оцінку вказаному, суд враховує, що сторона захисту не оспорювала жоден із зазначених ризиків.

Своєю чергою, судом установлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Біла Церква Київської області, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , непрацююча, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судима, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою загрожує покарання передбачене ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 15 (п`ятнадцяти) років.

Суд зазначає, що дійсно ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, зокрема, місця роботи та навчання, які можуть стримати її від зміни місця проживання та втечі.

Для таких дій вона має мотив, а саме їй загрожує покарання у виді позбавлення волі та до неї не можуть бути застосовані положення КК України, що передбачають звільнення її від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з цим, суд вважає доведеним, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ОСОБА_4 може здійснити спроби втечі та переховування від суду.

Своєю чергою, суд зазначає, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до таких, що посягають на життя та здоров`я особи, вона знає свідків, вони знайомі між собою, мають дружні відносини та проживають поряд, зазначені особи вказують на причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, а тому саме від них залежить благополуччя ОСОБА_4 .

Отже, можливість уникнути кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_4 незаконно впливати на цих свідків, які ще не допитані під час судового розгляду.

При встановленні цього ризику, суд також враховує фактор страху людини перед іншою людиною, яка здатна позбавити життя. Будь-яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху, надати суду показання. Забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу є основним завданням на цій стадії процесу.

Отже, суду доведена наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про відсутність у неї будь-яких моральних принципів. У зв`язку з цим, вона може вчинити кримінальні правопорушення щодо свідків злочину.

До того ж, ОСОБА_4 не працевлаштована, характеризується, як агресивна особа, яка в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки з людьми, не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків. Вказане відображає схильність ОСОБА_4 до протиправної поведінки.

Отже, суду доведено, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вона може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Отже, судом встановлено, що дійсно ОСОБА_4 може вчиняти спроби втечі та переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, cлідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд може застосувати один із запобіжних заходів, перелічених у ч. 1 ст. 176 КПК України. При цьому, найсуворішим із них є тримання під вартою. Він застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

До того ж, суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Суд зазначає, що з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, її вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, місця роботи, навчання, джерел доходів, репутацію, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України, а саме виконання нею процесуальних обов`язків та попередженню вчинення нею іншого кримінального правопорушення, неможливе за допомогою м`якших запобіжних заходів, аніж цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Суд вважає за необхідне, для попередження установлених ризиків, покласти на обвинувачену ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_4 без дозволу суду; повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування з свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Суд зазначає, що покладення таких обов`язків є необхідним для досягнення мети запобіжного заходу, визначеного в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, підсумовуючи викладене суд клопотання прокурора, про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольняє.

Керуючись ст. 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу, - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово, строком на 2 (два) місяці.

Зобов`язати обвинувачену ОСОБА_4 виконувати такі обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

(1) прибувати за кожною вимогою суду;

(2) не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає ОСОБА_4 без дозволу суду;

(3) повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання та/або роботи;

(4) утримуватися від спілкування з свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Установити строк дії встановлених обов`язків тривалістю 2 (два) місяці.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Роз`яснити обвинувачені, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений 26 березня 2024 року о 08:30 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1