У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1186/24

Провадження № 1-кс/210/388/24

27 лютого 2024 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000058 від 14.02.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Дізнавач сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання дізнавач посилався на те, що в провадженні СД ВП № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 14.02.2024,, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.02.2024 до ЧЧ ВП № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 13.02.2024 останньому в месенджері «Viber» надійшов телефонний дзвінок з номеру НОМЕР_1 , де особа представилась знайомим заявника та попросила надати в борг грошові кошти, на що останній погодився і в подальшому самостійно та добровільно, через мобільний додаток «Приват 24» перерахував 2000 гривень на картку, номер якої отримав у повідомленні в месенджері «Viber» з вищевказаного мобільного номеру, а саме: НОМЕР_2 . В подальшому ОСОБА_4 дізнався, що особа, з якою він спілкувався не є його знайомим. Грошові кошти заявнику повернуті не були. (ЄО № 2104 від 13.02.2024).

14.02.2024 постановою дізнавача визнане в якості речових доказів, по кримінальному провадженню № 0000058 від 14.02.2024, вказане майно, а саме грошові кошти в безготівковій формі в розмірі 2 000 грн, які належать потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перераховані на банківський рахунок, який обслуговується карткою НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г).

У зв`язку з вищевикладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на грошові кошти розміщені на картці НОМЕР_2 , відкритій в АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г), для забезпечення цивільного позову та подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою забезпечення арешту майна є збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Окрім того, ненакладення арешту та встановлення заборони розпоряджання вказаними грошовими коштами на банківському рахунку може призвести до їх відчуження, а також в подальшому значним чином ускладнить повернення майна до законного власника.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, наявні підстави вважати, що грошові кошти потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які містяться на банківській картці АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г) - є об`єктом кримінально-протиправних дій, а тому вони відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи викладене, в даному випадку вбачається доцільним прийняти заходи, направлені на запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищеозначеного об`єкту нерухомого майна шляхом накладення на нього арешту, оскільки він є речовим доказом.

Дізнавач зазначає, що беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000058 від 14.02.2024 вбачається необхідність накласти арешт на майно, про яке йдеться у клопотанні, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки незастосування арешту може призвести до втрати майна, а тому клопотання слід задовольнити, з метою заборонити здійснювати будь-які дії щодо розпорядження грошовими коштами (проводити видаткові операції по перерахуванню і зняттю грошових коштів) так як дані грошові кошти та рахунок є важливим доказом по справі та несе на собі сліди про скоєння кримінального правопорушення, з метою забезпечення завдання кримінального провадження необхідно накласти арешт.

Прокурор та дізнавач в судовому засіданні присутній не був, надали письмові клопотання зазначивши, що просять проводити розгляд клопотання про арешт майна без участі дізнавача та прокурора, просив клопотання задовольнити.

Відповідно до ст.. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Суд розглядає дане клопотання у відсутність власника майна або його представника з метою збереження тимчасово вилученого майна, так як відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до частини 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Судом встановлено, що в провадженні СД ВП № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000058 від 14.02.2024,, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Так, встановлено, що 13.02.2024 до ЧЧ ВП № 2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що 13.02.2024 останньому в месенджері «Viber» надійшов телефонний дзвінок з номеру НОМЕР_1 , де особа представилась знайомим заявника та попросила надати в борг грошові кошти, на що останній погодився і в подальшому самостійно та добровільно, через мобільний додаток «Приват 24» перерахував 2000 гривень на картку, номер якої отримав у повідомленні в месенджері «Viber» з вищевказаного мобільного номеру, а саме: НОМЕР_2 . В подальшому ОСОБА_4 дізнався, що особа, з якою він спілкувався не є його знайомим. Грошові кошти заявнику повернуті не були. (ЄО № 2104 від 13.02.2024).

14.02.2024 постановою дізнавача визнане в якості речових доказів, по кримінальному провадженню № 0000058 від 14.02.2024, вказане майно, а саме грошові кошти в безготівковій формі в розмірі 2 000 грн, які належать потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перераховані на банківський рахунок, який обслуговується карткою НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г).

У зв`язку з вищевикладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на грошові кошти розміщені на картці НОМЕР_2 , відкритій в АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г), для забезпечення цивільного позову та подальшого відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання щодо арешту майна слідчий суддя повинен враховувати сукупність чинників та факторів, серед яких, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ст.173 ч.1 КПК України).

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні, досягнення дієвості кримінального провадження, відшкодування завданої шкоди, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000058 від 14.02.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом встановлення заборони видаткових операцій на грошові кошти в безготівковій формі в сумі 2 000 грн., що знаходяться на банківському рахунку, який обслуговується банківською карткою НОМЕР_2 , що відкрита в АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г).

Заборонити здійснювати будь-які дії щодо розпорядження грошовими коштами в розмірі 2 000 грн (проводити видаткові операції по перерахуванню і зняттю грошових коштів) з банківського рахунку, який обслуговується банківською карткою НОМЕР_2 , що відкрита в АТ «Ощадбанк» (код банку (МФО) 300465 код за , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г).

Ухвала про арешт майна виконується негайно дізнавачем, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1