Справа № 519/1579/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Южне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.04.2023 за № 0000194, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Южне Одеської області, українець за національністю, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, тимчасово не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкаючий за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 20.04.2023 Южним міським судом Одеської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,

обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 22 березня 2023 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, перебуваючи разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 та раніше знайомою ОСОБА_8 поблизу бару «Екстрім», який розташований за адресою: Одеська область, місто Южне, вулиця Хіміків, 27, зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_4 , котрий перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявляв підвищену увагу до ОСОБА_7 , що викликало у ОСОБА_5 обурення через ревнощі.

В цей час, на ґрунті ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_5 , будучи в збудженому емоційному стані, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень, не передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки своїх дій, хоча міг та мусив передбачити їх в обстановці що склалася, спричинив один удар лівою рукою в область обличчя ОСОБА_4 , від чого останній, через стан алкогольного сп`яніння, втратив рівновагу та впав на нерівну асфальтовану поверхню землі та отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому лівої тім`яної кістки без зміщення, субдуральної гематоми в лівій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці зі зміщенням середини структур, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку важкого ступеню, які за ступенем тяжкості, за критерієм небезпеки для ЖИТТЯ, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, за вищевикладених обставин, визнав повністю. Пояснив, що 22.03.2023 вечором прийшов за своєю дівчиною у бар «Екстрім», вона почала тікати від нього, а він її наздоганяв. Потім підійшов потерпілий і викликав його на розмову, обвинувачений відмовлявся, оскільки потерпілий був п`яний, однак вийшов. Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що уникав бійки, однак ОСОБА_4 шарпнув його за капюшон, обвинувачений махнув рукою, потерпілий упав і не вставав, після чого обвинувачений дочекався поліції і все їм пояснив. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати, цивільний позов визнає в повному обсязі та просить вибачення у потерпілого.

Показання ОСОБА_5 є послідовними та логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, а тому суд вважає ці показання достовірними.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вищевикладених обставин, прокурор також не оспорює фактичні обставини провадження, суд за згодою учасників судового провадження визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 128 КК України за кваліфікуючими ознаками: необережне тяжке тілесне ушкодження.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, які передбачені ст. 67 КК України та обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , його історію правопорушень, а також «середній» рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та «середній» рівень небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі в його випадку можливе та не становить дуже високої небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб.

На підставі викладеного, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність вважає, що ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі, у розмірі передбаченому санкцією ст. 128 КК України.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Южного міського суду Одеської області від 20.04.2023 за ч.4 ст.185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Тобто дане кримінальне правопорушення за ст.128 КК України ОСОБА_5 вчинив до постановлення вироку Южного міського суду Одеської області від 20.04.2023.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань в межах, визначених частиною 2 цієї статті. За цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Відповідно до частини 1 цієї статті якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

З урахуванням усіх обставин у справі, досудової доповіді, характеризуючих даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину визнав повністю, попросив вибачення у потерпілого, а потерпілий прийняв вибачення і вважав за необхідне не застосовувати до обвинуваченого реальне позбавлення волі, у вчиненому розкаявся, вчинив нетяжкий необережний злочин без обтяжуючих покарання обставин, сприяв розкриттю злочину, по місцю проживання характеризується загалом негативно, раніше судимий, а також з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути відповідним скоєному, тобто необхідним і достатнім для виправлення особи, суд дійшов висновку, що обвинувачений може бути виправлений без ізоляції від суспільства, тому призначає покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільняє від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком. На думку суду, за встановлених обставин, таке покарання відповідатиме його загальній меті та буде справедливим, а застосування більш суворішого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, буде занадто суворим.

Вирішуючи пред`явлений потерпілим цивільний позов про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.127 КПК України - шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

У відповідності до частини 3 статті 23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі частини 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов потерпілого визнав у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, слід задовольнити в повному обсязі.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Відомості про майно, на яке накладено арешт, речові докази, у суду відсутні, тому дані питання судом не вирішувалися.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався, з клопотанням про застосування до обвинуваченого на період до набрання вироком законної сили запобіжного заходу прокурор в ході судового розгляду не звертався.

Керуючись ст.ст. 127-129, 349, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Южного міського суду Одеської області від 20.04.2023 призначити ОСОБА_5 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі ч.4 ст.76 КК України здійснення нагляду за ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_5 рахувати з часу проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_5 (паспорт громадянина України, запис № НОМЕР_1 , документ № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 51641 (п`ятдесят одну тисячу шістсот сорок одну) гривню матеріальної шкоди та 60000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Южний міський суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1