Справа № 333/7444/23
Провадження № 1-кс/333/691/24
УХВАЛА

22 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ ВП №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ ВП №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001352, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2024 року слідчий СВ ВП №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулася суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001352, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.09.2023 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, одруженого, освіта середня, є військовослужбовцем, ветераном війни учасником бойових дій, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Своє клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий обґрунтувала таким.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне придбання у невстановлену слідством точну дату, але не пізніше 22-05 год. 31.08.2023 року, встановити точний час органом досудового розслідування не виявилося можливим, у невстановленому місці, за невстановлених обставин, придбав бойову ручну гранату «RGD-5», що є вибуховим пристроєм військового призначення, містить заряд бризантної вибухової речовини гексоген та відноситься до бойових припасів, яку став незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу, а саме: у порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622.

Далі, 31.08.2023 приблизно о 22 год. 05 хв., ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з особистих мотивів, зберігаючи вищевказану ручну гранату при собі, переніс до ділянки місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , яку використав для пошкодження майна ОСОБА_8 .

Крім цього, 31.09.2023 року, приблизно о 22-05 год., ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з метою умисного пошкодження майна яке належить ОСОБА_8 , шляхом вибуху, маючи при собі бойову ручну гранату «RGD- 5» з запалом, разом з ОСОБА_9 , підійшли до ділянки місцевості поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_8 . Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на пошкодження майна потерпілого ОСОБА_8 , через неприязні відносини ОСОБА_9 з останнім, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті пошкодження майна шляхом вибуху, витягнув запобіжну чеку з бойової ручної гранати «RGD-5», яка в свою чергу служить для втримання спускового важеля на трубці ударного механізму, тим самим привів її в бойову готовність, після чого кинув під автомобіль «Renault Kangoo» у кузові білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився біля території домоволодіння за вищезазначеною адресою, що призвело до вибуху та пошкодження автомобіля марки «Renault Kangoo» у кузові білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником та постійним користувачем є ОСОБА_8 , чим заподіяв потерпілому майнову шкоду.

У подальшому, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 , досягнувши своєї мети, зникли з місця вчинення кримінального правопорушення у невідомому напрямку.

Під час досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру:

- за ч.1 ст.263 КК України як незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

- за ч.2 ст.28, ч.2 ст.194 КК України як умисне пошкодження чужого майна, шляхом вибуху, вчинене за попередньої змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, відносно ОСОБА_5 , на думку слідчого, були встановлені ризики, передбачені п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що останній може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та від трьох до десяти років у зв`язку з чим, в органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини може переховуватись від органів досудового розслідування. Підозрюваний під час дії на території України воєнного стану, з метою ухилення від досудового слідства, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, тобто існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.

- незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, який обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , будучи обізнаний про анкетні дані та місце мешкання потерпілого під час досудового розслідування може схиляти потерпілого до відмови від раніше наданих показань про вчинення відносно нього кримінального правопорушення шляхом залякувань або вмовлянь останнього, тим самим незаконно впливати на потерпілого;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності і наразі направлено до суду обвинувальні відносно останнього за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив клопотання слідчого задовольнити та стверджував, що вважає підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України достатньо обґрунтованою (показання потерпілого, свідків, результати проведених НСРД), встановлено три ризики, які є суттєвими для того, щоб останньому застосувати такий запобіжний захід як тримання під вартою. Вжиття більш м`яких запобіжних заходів, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Слідчий ОСОБА_3 повністю підтримала своє клопотання, просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що воно необґрунтоване та безпідставне. На цей час відсутні ті докази, які можуть свідчить про обґрунтованість підозри. Крім того, відсутні будь-які докази того, що після внесення відомостей до ЄРДР 01.09.2023 року ОСОБА_5 будь-яким чином намагався впливати на потерпілого та свідків. У разі, якщо слідчий суддя все-таки дійде до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , то вважає за можливе застосувати або заставу, або особисту поруку з поручителями: ОСОБА_10 дружина ОСОБА_5 та ОСОБА_11 військовослужбовець ЗСУ, колега ОСОБА_5 . Також, необхідно враховувати, що підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки: дружину та двох неповнолітніх дітей, постійне місце мешкання та проживання, заслуги ОСОБА_5 перед Україною (є ветераном війни учасником бойових дій).

Підозрюваний ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого. При цьому пояснив, що на показання свідка ОСОБА_12 (заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_3 ЗСУ) орієнтуватися не має сенсу, так як фактично він під командуванням вказаного свідка перебував лише дав тижня. На цей час він вирішує питання щодо переводу його на військову службу в іншу військову частину, а саме: до 51-ої бригади з 46-ої бригади. Наразі він фактично виведений поза штат військової частини ( НОМЕР_4 бригади) та готується до переводу. Перебуває на військовій службі з червня 2022 року, отримав статус учасника бойових дій, має 2 поранення та 6 контузій під час виконання бойових завдань. Має сім`ю, двох неповнолітніх дітей, постійне місце мешкання, не збирається ухилятися від слідства та суду. На потерпілого та свідків жодним чином не впливав. Слідчий до цього його тричі викликала до відділу поліції і він своєчасно туди з`являвся. Під час повідомлення підозри він відмовився надавати показання у порядку ст.63 Конституції України.

Вислухавши доводи слідчого, прокурора та захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 01.09.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України (кримінальне провадження №0001352).

01.09.2023 року постановою начальника СВ ВП №4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_13 призначено групу слідчих, яким доручено здійснювати досудове розслідування кримінального провадження №0001352, старшим групи призначено ОСОБА_3 .

01.09.2023 року перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_14 призначив групу прокурорів у кримінальному провадженні №0001352: ОСОБА_4 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16

22.02.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, передбаченого ч.1 ст.263 , ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України.

Клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , оформлене відповідно до вимог ст. 184 КПК України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. У судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник своєчасно отримали копію клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та матеріали до нього.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_17 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365 та ч.2 ст.121 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 31.08.2023 рок, приблизно о 23 год. 03 хв., він перебував за місцем свого мешкання. В цей час він почув гучний звук, схожий на вибух, вийшовши на вулицю виявив, що його автомобіль марки «Renault Kangоo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти домоволодіння 232 по вул. Степовій у м. Запоріжжі має пошкодження внаслідок вибуху, а саме: спущені колеса, пробито бак автомобіля та пошкоджено днище автомобіля. Також біля автомобіля на відстані трьох метрів на дорозі лежить важіль від ручної гранати іноземного виробництва. На воротах домоволодіння, де він поживає встановлена відеокамера, яка направлена на місце, де стояв автомобіль. При перегляді відеозапису, він виявив що о 23:03 год. повз автомобіль проходило дві невідомі йому особи чоловічої статі, один з них нагнувся біля автомобіля та щось кинув під автомобіль, після чого пролунав вибух, в результаті чого і було пошкоджено автомобіль. Потерпілий вважає що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетним його сусід ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та його син ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 (квартира потерпілому не відома), так як в них часто виникають конфлікти через земельну ділянку. На даний час спір вирішується в Комунарському районному суді м. Запоріжжя. Також сусід з сином неодноразово погрожували йому та дружині;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , які є аналогічними за своїм змістом з показаннями потерпілого ОСОБА_8 , яка є дружиною останнього та проживає разом із потерпілим за однією адресою;

- даними протоколу огляду місця події від 01.09.2023 року, згідно яких місцем подією є ділянка місцевості біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Під час огляду було виявлено пошкоджений автомобіль «Renault Kangоo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, що належить ОСОБА_8 та вилучено металеві уламки округлої форми та важіль від ручної гранати;

- даними протоколу огляду предмету диску формату CD-R, на якому мається відеозапис подій, зафіксованих 31.08.2023 року, а саме: є відео зображення ділянки місцевості біля домоволодіння, на якій знаходиться автомобіль «Renault Kangоo» у кузові білого кольору. Приблизно о 22 год. 03 хв. 07 сек. біля автомобіля з`являються дві особи чоловічої статі, одягнуті у кофти з капюшонами. Проходячи повз вказаний автомобіль, один з них нагибається біля транспортного засобу, кидає невідомий предмет під автомобіль, після чого відбувається спалах. Після цього зазначені особи зникають з місця події;

- даними висновку від 22.09.2023 року №КСЕ-19/108-23/13825-ВТХ/ФХВР, згідно яких надані на дослідження об`єкти є уламками (залишками), що утворилися в результаті вибуху вибухового пристрою військового призначення, а саме: бойової ручної гранати «RGD-5», яка відносить до бойових припасів;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що 31.08.2023 року до нього додому, у першій половині приїхав його знайомий - ОСОБА_5 , з яким вони вживали наркотичні засоби. Потім ОСОБА_5 , приблизно о 15-16 год. поїхав від нього і знову приїхав того ж дня вночі, приблизно о 24-00 год., при цьому останній зазначив, що у нього підвищився адреналін, але через які обставини, не повідомив. У ніч з 31.08. на 01.09.2023 року ОСОБА_5 ночував у нього вдома. 01.09.2023 року до нього додому, приблизно о 10-00 год., приїхав ще один знайомий ОСОБА_21 і вони утрьох разом з ОСОБА_5 спілкувалися на різні теми. Під час розмови ОСОБА_22 показав йому відео, на якому два чоловіка кидають щось під автомобіль і відбувається вибух. Після цього, ОСОБА_22 повідомив, що це він з ОСОБА_5 на відео. ОСОБА_23 пояснив, що це відео на телефон скинула йому матір. Потім ОСОБА_22 пояснив, що у його батьків давній конфлікт із сусідом;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що 31.08.2023 року, приблизно о 22-00 год. він перебував у Комунарському районі у м. Запоріжжі по своїх справах. Коли почув вибух, він знаходився на вул. Павлоградській. Так як він має військовій досвід, то розпізнав, що це був вибух гранати. Через декілька секунд він побачив як назустріч йшли двоє невідомих йому чоловіків. Він вважає, що саме ці двоє могли підірвати гранату, так як він їх зустрів неподалік вулиці ОСОБА_25 , на вулиці більше нікого не було і вони дуже швидко йшли та були налякані;

- даними протоколу пред`явлення для впізнання, згідно яких свідок ОСОБА_24 впізнав підозрюваного ОСОБА_5 як особу, яку він бачив ввечері 31.08.2023 року по вул. Павлоградській у м. Запоріжжі;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що він з 2001 року працює оперуповноваженим ГУНП в Запорізькій області. При пред`явленні йому відеозапису підриву автомобіля «Renault Kangоo» у кузові білого кольору, з двома чоловіками, він в одному з них впізнав ОСОБА_5 , так як він у 2020-2021 р.р. супроводжував певні кримінальні ипровадження як начальник оперативно-розшукового відділу УКР ГУНП в Запорізькій області і особисто затримував ОСОБА_5 , тому впевнено його і впізнав на відеозаписі;

- даними протоколів НСРД, аналіз яких свідчить про зв`язок ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , а також про ситуацію, коли під автомобіль останні кидали гранату, яка перебувала у ОСОБА_5 .

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання (враховуючи матеріали, надані до клопотання: протоколи допитів потерпілого, свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 ,пред`явлення для впізнання за участі свідка ОСОБА_24 ), на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, зазначені у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 цілком обґрунтована.

Доводи захисника, про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, будуть у подальшому перевірятися. Водночас, слідчий суддя зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 , ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України (санкції зазначених статей передбачає позбавлення волі на строк від трьох до десяти років).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У рішенні по справі «Летелье проти Франції» Європейський суд від 26.06.1991 року зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Крім цього, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії», відповідно до якого необхідність тримання під вартою не можна оцінювати тільки виключно з абстрактної позиції, приймаючи до уваги тільки тяжкість злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчим суддею враховується, що останній раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки: сім`ю, на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_27 , 2008 року народження та ОСОБА_28 , 2020 року народження, постійне місце реєстрації та мешкання у м. Запоріжжі, перебуває на військовій службі (докази іншого що підозрюваний не є військовослужбовцем прокурором не надано), негативно характеризується керівництвом військової частини НОМЕР_3 , не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.

До слідчого на допити та до суду підозрюваний ОСОБА_5 прибував за першою вимогою, намірів покинути постійне місце мешкання або взагалі м. Запоріжжя під час судового розгляду, встановлено не було. Отже, факт переховування від органу досудового розслідування вважаю, що не доведений прокурором під час судового засідання.

Слідчим суддею було встановлено, що потерпілий та свідки у кримінальному провадженні були допитані, з ними було проведені певні слідчі дії (пред`явлення особи за фотознімками). Водночас, ОСОБА_5 на цей час обізнаний про повні анкетні дані усіх свідків та потерпілого, має певний життєвий і військовий досвід та знання, а також зв`язки, які може використати з метою впливу на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, у т.ч. на потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 , схиливши їх відмовитися від наданих вже показань, що сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування.

Ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Також, слідчий суддя враховує, що відносно ОСОБА_5 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 26.05.2021 року направлений обвинувальний акт за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, а 30.03.2021 року відносно останнього направлено обвинувальний акт за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.263 КК України до Пологівського районного суду Запорізької області.

Таким чином, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Водночас, вважаю вказані ризики такими, що їх можливо запобігти іншим запобіжним заходом, ніж тримання під вартою з виконанням певних обов`язків, зазначених у ст.194 КПК України.

Прокурором у судовому засіданні, на думку слідчого судді, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не здатний досягти дієвості даного кримінального провадження, тобто не наведено жодних доводів, які б давали підстави вважати, що внаслідок застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст.178 КПК України, на думку слідчого судді, до ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролюз перебуванням підозрюваного за адресою: АДРЕСА_2 з виконанням обов`язків, передбаченими ч.5 ст.194 КПК України. Вказаний запобіжний захід необхідно застосувати до ОСОБА_5 до 20.04.2024 року, враховуючи строки досудового розслідування.

При цьому вважаю, що такий запобіжний захід як застава, враховуючи особистість підозрюваного, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання вказаним ризикам.

Слідчий суддя також розглядав можливість застосування до ОСОБА_5 такого запобіжного заходу як особиста порука, враховуючи відповідне клопотання захисника.

Згідно ч.1 ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Крім того, однією з умов продовження такого запобіжного заходу є впевненість суду в тому, що поручитель дійсно може впливати на поведінку підозрюваного та забезпечити його явку до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу. При цьому важливою передумовою ефективної дії запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є почуття довіри і поваги підозрюваного до поручителя. Такі взаємовідносини гарантують, з одного боку, прагнення самої особи до дотримання цього запобіжного заходу, а з другого - забезпечують можливість реального впливу поручителів на її поведінку.

Водночас, вважаю, що особи, опитані судом під час судового засідання як кандидати на поручителів, а саме: ОСОБА_10 дружина підозрюваного та ОСОБА_11 не заслуговують на довіру, передбачену у ч.1 ст.180 КПК України.

Так, у слідчого судді відсутня впевненість у тому, що дружина ОСОБА_29 та військовослужбовець ОСОБА_11 , який знає підозрюваного всього з квітня 2023 року дійсно зможуть дієво, реально та позитивно впливати на поведінку ОСОБА_5 та забезпечити його явку до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу. Під час судового засідання, слідчий суддя не побачив того рівня довіри та поваги підозрюваного до вказаних осіб, який би став передумовою у забезпеченні можливості реального впливу на поведінку ОСОБА_5 .

За таких обставин вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 .

Керуючись, ст. ст. 3, 176, 177, 178, 180, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001352, відомості про яке внесені до ЄРДР 01.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194 КК України відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з перебуванням останнього за адресою: АДРЕСА_2 по 20.04.2024 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 , свідками ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_26 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвалу для виконання надіслати начальнику відділу поліції №5 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, у якого в провадженні перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 26.02.2024 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1