Справа № 202/5023/24
Провадження № 1-кс/202/2911/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене заступника керівника Дніпровської Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного 09.01.2024 до ЄРДР за № 0000008, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на грошові кошти в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень, номіналом по 100 доларів, А саме: HE 93098278 B, HE 63109863B, HB 03092945 A, KF 52793990 B, KD 78896411 A, FF 51283181 C, KF 94490453C, KL 32707288B, FG 58702740 A, KB 58448946 C, KB 45721573G, KB 40014483 M, KB 13085024 C, HB 19592953 H, HC 28738213 B, HF 23628817 C, FB 98218178 B, KA 04896850 A, KB 54758430 L, KL 76301129 D, KB 71955415 E, KB 70948673 J, HC 01160084 B, HF 92532288 B, HL 89197695 E, KJ 50820923 A, HF 53237032 F, HG 20516707 E, які було вилучено у свідка ОСОБА_5 в ході огляду 18.04.2024.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000008, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що на початку січня 2024 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , де в ході бесіди ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_5 виїхати за межі території України до Республіки Молдова за грошову винагороду та повідомив, що для з`ясування всіх обставин незаконного перетину державного кордону України йому необхідно зустрітись з його сином ОСОБА_7 , який розповість усі деталі.

У подальшому, у період часу з початку січня 2024 року по 12.01.2024 ОСОБА_6 до вказаної злочинної діяльності залучив свого сина громадянина ОСОБА_7 , з яким вступив у попередню змову та спільно розробили план перетину громадянином ОСОБА_5 . державного кордону поза межами пунктів пропуску в напрямку до Республіки Молдова, з метою отримання від ОСОБА_5 незаконної винагороди у виді грошових коштів.

В подальшому, на виконання вказівок ОСОБА_6 , 12.01.2024 ОСОБА_5 зустрівся із ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та в ході розмови ОСОБА_7 висловив вимогу про надання грошових коштів у сумі 6800 доларів США, а саме: 3 000 доларів США відразу, за організацію незаконного переправлення ОСОБА_5 через державний кордон України, поза пунктом пропуску у Вінницькій області, 2 300 доларів США особі, яка безпосередньо допоможе перетнути державний кордон України з Республікою Молдова та 1 500 доларів США особі, яка зустріне його вже за межами території України.

В подальшому, в період часу з 19.01.2024 по 31.03.2024 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 неодноразово спілкувались з приводу незаконного перетину державного кордону України з Республікою Молдова останнім, під час чого ОСОБА_6 запевняв ОСОБА_5 щодо можливості такого перетину своїми порадами та вказівками, повідомив про те, що вже таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допомогли незаконно виїхати на територію Республіки Молдова іншим особам, а також що всі деталі незаконного виїзду за кордон повідомить його син ОСОБА_7 .

Разом з тим, в період часу з 12.01.2024 по 16.04.2024, ОСОБА_7 неодноразово зустрічався із ОСОБА_5 , та під час зустрічей повідомляв останнього про зможе йому допомогти незаконно перетнути кордон України з Республікою Молдова, повідомляв усі деталі незаконного перетину, а також запевнив, що особисто буде контролювати процес незаконного виїзду ОСОБА_5 за кордон.

В подальшому, 18.04.2024, близько 18 год. 45 хв. ОСОБА_7 прибув до місця проживання громадянина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та під час зустрічі із ОСОБА_5 повідомив останнього про порядок дій для незаконного перетину кордону ОСОБА_5 та розповів усі деталі, що останньому для цього слід зробити.

Після цього, 18.04.2024, близько 18 год. 50 хв., ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від громадянина ОСОБА_5 незаконну грошову винагороду в розмірі 6 800 доларів США, що станом на 18.04.2024 згідно офіційного курсу НБУ становило 268 872 (двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят дві) гривень, за організацію незаконного переправлення громадянина ОСОБА_5 поза пунктами пропуску через державний кордон України в напрямку до Республіки Молдова.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а саме: показами ОСОБА_5 , доказами, отриманими під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

18.04.2024 співробітниками Управляння СБ України було вручено свідку ОСОБА_5 грошові кошти загальною сумою 6 800 (шість тисяч вісімсот) доларів США номіналом по 100 доларів США у зв`язку з необхідністю проведення заходів з отримання фактичних даних щодо вимагання та одержання грошових коштів ОСОБА_7 за сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_5 через державний кордон України до Республіки Молдова, про що було складено відповідний протокол.

18.04.2024 ОСОБА_7 , затримано в порядку ст. 208 КПК України під час отримання грошових коштів за сприяння щодо перетину державного кордону. В ході особистого обшуку у гр. ОСОБА_7 в правій кишені штанів було виявлено та вилучено грошові кошти загальною сумою 4 000 (чотири тисячі) доларів США номіналом по 100 доларів.

18.04.2024 свідок ОСОБА_5 добровільно видав співробітникам поліції грошові кошти в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень номіналом по 100 доларів США, які він отримав від громадянина ОСОБА_7 , які за вказівкою ОСОБА_7 він мав передати невстановленим особам, які надаватимуть йому допомогу в перетині держаного кордону в напрямку до Республіки Молдова поза пунктом пропуску.

Все вище перераховане визнано речовим доказом у кримінальному провадженні про що винесено відповідну постанову слідчого.

19.04.2024 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Метою накладення арешту також є збереження речових доказів.

Внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна негативних наслідків для інших осіб не настане.

На підставі викладеного, слідчий просить накласти арешт з метою збереження речових доказів.

В судове засідання слідчий не з`явилася, надала заяви про розгляд даного клопотання за її відсутності, в заяві вказала, що вимоги клопотання підтримує.

Підозрюваний та захисник в судове засідання не з`явилися, захисник про день, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною розпискою, про причини неявки суд не повідомив.

На підставі викладеного, у зв`язку із неприбуттям учасників судового розгляду аудіо-, відеофіксація судового засідання не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Дослідивши матеріали клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається зокрема конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з п. 1, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000008, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до копії протоколу огляду від 18.04.2024, свідок ОСОБА_5 добровільно видав співробітникам поліції грошові кошти в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень номіналом по 100 доларів США, які він отримав від громадянина ОСОБА_7 , які за вказівкою ОСОБА_7 він мав передати невстановленим особам, які надаватимуть йому допомогу в перетині держаного кордону в напрямку до Республіки Молдова поза пунктом пропуску.

Відповідно до копії постанови слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області вищевказане вилучене майно визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, а саме: грошових коштів в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень, номіналом по 100 доларів, А саме: HE 93098278 B, HE 63109863B, HB 03092945 A, KF 52793990 B, KD 78896411 A, FF 51283181 C, KF 94490453C, KL 32707288B, FG 58702740 A, KB 58448946 C, KB 45721573G, KB 40014483 M, KB 13085024 C, HB 19592953 H, HC 28738213 B, HF 23628817 C, FB 98218178 B, KA 04896850 A, KB 54758430 L, KL 76301129 D, KB 71955415 E, KB 70948673 J, HC 01160084 B, HF 92532288 B, HL 89197695 E, KJ 50820923 A, HF 53237032 F, HG 20516707 E, які було вилучено у свідка ОСОБА_5 в ході огляду 18.04.2024, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На думку слідчого судді, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

На підставі викладено, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити та накласти арешт на вилучені грошові кошти.

Разом з тим, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні, внесеному 09.01.2024 до ЄРДР за № 0000008, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на грошові кошти в розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень, номіналом по 100 доларів, А саме: HE 93098278 B, HE 63109863B, HB 03092945 A, KF 52793990 B, KD 78896411 A, FF 51283181 C, KF 94490453C, KL 32707288B, FG 58702740 A, KB 58448946 C, KB 45721573G, KB 40014483 M, KB 13085024 C, HB 19592953 H, HC 28738213 B, HF 23628817 C, FB 98218178 B, KA 04896850 A, KB 54758430 L, KL 76301129 D, KB 71955415 E,

KB 70948673 J, HC 01160084 B, HF 92532288 B, HL 89197695 E, KJ 50820923 A, HF 53237032 F, HG 20516707 E, які було вилучено у свідка ОСОБА_5 в ході огляду 18.04.2024.

Заборонити відчужувати, розпоряджатись та користуватись вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Порядок зберігання речових доказів визначити згідно із розділом «Зберігання речових доказів» Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 № 1104 із змінами та доповненнями.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1