У Х В А Л А

судового засідання

18.04.2024 року Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді в інтересах потерпілого ОСОБА_4 зі скаргою на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

В обґрунтування постанови зазначає, що у провадженні Франківського ВП ГУНП у Львівській області перебувало кримінальне провадження №№0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

Вказане кримінальне провадження відкрито на підставі ухвали Франківського районного суду міста Львова від 03 лютого 2022 року.

ОСОБА_4 визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні.

27 лютого 2023 року допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повністю підтвердив обставини, викладені в заяві про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Зокрема, вказав, що тимчасово перебуваючи у Французькій республіці вимушено отримав платні медичні послуги, які медичному закладу замість нього було оплачено французькою юридичною особою. Набув статусу боржника щодо французької юридичної особи, яка, відповідно, набула статусу кредитора. З цього часу вимоги про повернення коштів кредитор не пред`являв, як і не повідомляв боржника ( ОСОБА_4 ) про наступне набуття будь-ким статусу нового кредитора у зобов`язанні з повернення коштів. Після повернення в Україну ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 , що замість нього сплатив кошти за лікування французькій юридичній особі та зажадав їх повернення. ОСОБА_4 повірив ОСОБА_6 та передав останньому кошти в сумі 1500 ЄВРО, про що було складено відповідні розписки.

Оскільки ОСОБА_4 письмового повідомлення від первісного кредитора про набуття ОСОБА_6 статусу нового кредитора у зобов`язанні не отримував, то з метою з`ясування законності набуття ОСОБА_6 статусу нового кредитора у зобов`язанні з повернення коштів первісному кредитору, - на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_6 були надіслані адвокатські запити щодо надання копій документів, на підставі яких ОСОБА_6 набув статус нового кредитора у зобов`язанні, в тому числі - документів, якими підтверджується факт сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору. У відповідь на запити ІНФОРМАЦІЯ_1 » підтвердив, що кредитором ОСОБА_4 і надалі залишається Французька юридична особа (ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4). Французька республіка), а Львівський мистецький центр статусу нового кредитора у зобов`язанні по поверненню коштів не набував. ОСОБА_6 відповіді на адвокатський запит не надав.

ОСОБА_6 надав показання, в яких містяться істотні розбіжності з показаннями ОСОБА_4 , однак цій обставині дізнавачем на надано жодної оцінки, як і не проведено жодних слідчих та процесуальних дій щодо встановлення допустимості як письмового доказу листа-підтвердження оплати ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІНФОРМАЦІЯ_4), Французька республіка) від 13.03.2023 року, а саме - допустимості за формою (документ повинен бути викладений на французькій мові, легалізований (апостильований), прекладений на українську мову і нотаріально посвідчений) та допустимості за змістом (фактична дата та сума оплати має відповідати даті та сумі, наведених у ньому).

Закриття кримінального провадження дізнавач обгрунтував тим, що ОСОБА_6 добровільно оплатив французькій юридичній особі кошти залікування ОСОБА_4 у французькій лікарні, які в подальшому ОСОБА_4 йому повернув, що підтверджується показами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , розпискою, тому, відповідно, в діях ОСОБА_6 відсутній умисел на заволодіння грошовими коштами, що виключає ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.190 КК України. - натомість позиція ОСОБА_4 полягає в тому, що ОСОБА_6 французькій юридичній особі оплату за лікування не здійснював, а шляхом обману та зловживання довірою заволодів його ( ОСОБА_4 ) коштами у сумі 1 500 ЄВРО без мети їх сплати первісному кредитору (французькій юридичні особі).

Таким чином, представник скаржника стверджує, що слідством допущено неповноту досудового розслідування кримінального правопорушення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що органом досудової о розслідування були проведені вичерпні передбачені КПК України слідчі дії, необхідні для встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження, зокрема, не проведено жодних слідчих та процесуальних дій щодо встановлення допустимості як письмового доказу листа-підтвердження французької юридичної особи від 13.03.2023 року, не призначено з цього приводу експертного дослідження, повторно не допитано свідка ОСОБА_6 .

Дізнавачем в межах кримінального провадження №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України не проведено всіх необхідних слідчий (процесуальних) дій.

Так, дізнавач СД ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області 29.04.2023 року при винесенні постанови про закриття кримінального провадження посилається на положення п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

При цьому висновки дізнавача про наявність підстав, чітко передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження - відсутні, в постанові не зазначено, на підставі яких саме отриманих фактичних даних, на підставі яких саме проведених слідчих (розшукових) дій дійшов такого висновку дізнавач. Натомість в постанові міститься формальне посилання на норми КПК України.

Разом з тим, зі змісту постанови убачається, що дізнавачем не було здійснено всіх необхідних процесуальних слідчих (розшукових) дій для повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Висновки зроблені передчасно, без вирішення питання про необхідність отримання усіх фактичних даних для висновку про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, у кримінальному провадженні крім допитів свідків та потерпілої, жодні необхідні слідчі дії не проводилися, а саме:

Таким чином, постанова дізнавача не містить достатніх даних щодо проведення слідчих дій, направлених на перевірку тверджень щодо вчинення кримінального правопорушення, а також не надана правова оцінка наявним матеріалам провадження.

Відтак дізнавачем не вжито всіх можливих передбачених законом заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, викладених в заяві, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення, отже постанова дізнавача підлягає скасуванню.

Також вважають, що дізнавач, виносячи оскаржувану постанову прийшов до хибного висновку про те, що лист-підтвердження французької юридичної особи від 13.03.2023 року, не призначено з цього приводу експертного дослідження, повторно не допитано свідка ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене просять скаргу задовольнити. Скасувати постанову від 29 квітня 2023 року дізнавача сектору дізнання Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

В судове засідання скаржник ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_3 звернулися з письмовою заявою про задоволення скарги. Вважають, що оскаржувана постанова є передчасною та немотивованою. Усі доводи та обґрунтування незаконності постанови викладені письмовоу скарзі та такі повністю підтримують.

Прокурор та дізнавач в судове засідання не з`явилися, хоч належно повідомлені про день, час та місце слухання справи. Відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України за відсутність дізнавача та прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, письмову заяву представників та скаржника, надані 08.02.2024 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України, слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги на підставі наявних доказів.

Як вбачається з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесенному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України, слідчим суддею встановлено наступне.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Франківського ВП ГУНП у Львівській області перебувало кримінальне провадження №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

27 лютого 2023 року допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повністю підтвердив обставини, викладені в заяві про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Зокрема, вказав, що тимчасово перебуваючи у Французькій республіці вимушено отримав платні медичні послуги, які медичному закладу замість нього було оплачено французькою юридичною особою. Набув статусу боржника щодо французької юридичної особи, яка, відповідно, набула статусу кредитора. З цього часу вимоги про повернення коштів кредитор не пред`являв, як і не повідомляв боржника ( ОСОБА_4 ) про наступне набуття будь-ким статусу нового кредитора у зобов`язанні з повернення коштів. Після повернення в Україну ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 , що замість нього сплатив кошти за лікування французькій юридичній особі та зажадав їх повернення. ОСОБА_4 повірив ОСОБА_6 та передав останньому кошти в сумі 1500 ЄВРО, про що було складено відповідні розписки.

На підставі зазначеного повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

Було здійснено допити: потерпілого ОСОБА_4 27.02.2023 року та свідків: ОСОБА_6 10.03.2023 року.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою дізнавача сектору дізнання ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 29.04.2023 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України. у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Після цього не вчиняючи жодних слідчих дій.

Тому дізнавач, на думку слідчого судді, не вжив всіх передбачених законом заходів по зібранню та оцінці доказів відповідно до вимогст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з іншими доказами - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи із положенняст. 2 КПК України.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Статтею 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

За змістом ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання; дізнавач зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями здійснювати у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За приписами ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосередньої оцінки отриманих фактичних даних, в даному випадку слідчим.

При прийнятті постанови про закриття кримінального провадження, дізнавач керувався п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Закриття кримінального провадження за п. 2 ч. 1ст.284КПК України можливе лише у разі встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення і застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної чи суб`єктивної сторін); непричетності особи до кримінального правопорушення. Але, закриття кримінального провадження з цієї підстави повинне бути вмотивованим не тільки тлумаченням відповідної статті КК України, але і встановленими під час слідства обставинами.

Відповідно до вимог ст.91 КПК Україниу кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини,що єпідставою длязастосування доюридичних осібзаходів кримінально-правовогохарактеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За загальним правилом, визначеним в ч. 1ст. 92 КПК України, збирання доказів, передбачених ст. 91 КПК України, здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 111 рішення Європейськогосуду зправ людинивід 22 лютого 2005 року у справі "Новоселецький проти України" суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг.

Відповідно до п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що застаттею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободдержава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покаранні. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відтак слідчий суддя, вважає, що дізнавач виконав не усі заходи щодо ефективного розслідування у кримінальному провадженні №0000258 від 16.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Крім того, проведене дізнавачем досудове розслідування не було ретельним, безстороннім і сумлінним. Тобто, дізнавач не вжив усіх можливих заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події кримінального правопорушення, а також усіх необхідних процесуальних дії. Постанова про закриття кримінального провадження дізнавачем є передчасною та такою, що містить не повний зміст встановлених фактичних обставин та проведених процесуальних дій та в ній не викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

Частиною 3 ст.307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначенихпунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Отже, згідно вище викладеного на теперішній час постанова дізнавача про закриття кримінального провадження є необґрунтованою, а тому скаргу в цій частині слід задовольнити, скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

Керуючись статтями 303, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову від 29 квітня 2023 року дізнавача сектору дізнання Львівського РУП №2 ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0000040 від 18 лютого 2023 року за ч.1 ст.190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1