справа № 208/1817/24
№ провадження 1-кс/208/465/24
УХВАЛА

Іменем України

15 березня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське клопотання дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 «про арешт майна» в межах кримінального провадження № 0000104 внесеного 09.03.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань заознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

встановив:

Дізнавач СД, в провадженні якого знаходяться матеріали кримінального провадження, звернувся до слідчого судді із погодженим з прокурором клопотанням, в якому просить накласти арешт на речовий доказ, виявлений та вилучений 12.03.2024 року в ході огляду предмета, а саме: три фрагменти рукояті викрутки булого кольору, які ОСОБА_5 видав добровільно.

У судове засідання слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області не з`явився, надав слідчому судді заяву про розгляд клопотання за її відсутності, просила клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді клопотання, згідно якого, вважає за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за його відсутності.

Власник майна не прибув в судове засідання, надав заяву про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, не заперечував, щодо задоволення клопотання про арешт майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 внесеного 09.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, за фактом того, що 08.03.2024 до ЧЧ Кам`янського РУП надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який просить ужити заходів до невстановленої особи, яка 08.03.2024 приблизно о 22:00 годин за адресою: АДРЕСА_1 спричинила йому тілесні ушкодження

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що 08.03.2024 приблизно о 22 годині він перебував у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаний час, до квартири його мешкання прийшов його знайомий ОСОБА_6 , 1980 р.н. з яким він давно знайомий. Зайшовши у квартиру, на ґрунті ревнощів, ОСОБА_6 почав наносити удари ОСОБА_5 руками та рукояттю викрутки, яку приніс із собою. В ході нанесення ударів, рукоять зламалася та її сколки впали на підлогу. Після цього ОСОБА_6 пішов. ОСОБА_5 заявив, що готовий видати 3 фрагменти рукояті викрути для проведення слідчих дій.

Під час огляду предмету, 12.03.2024, в період часу з 11 годин 05 хвилин до 11 години 20 хвилин, у службовому кабінеті Кам`янського РУП, за добровільною згодою ОСОБА_5 було вилучено 3 фрагменти рукояті викрути білого кольору, які були поміщені до спец пакету PSP1349170.

Постановою дізнавача від 13.03.2024 року вказані речі визнано речовим доказом, в даному кримінальному провадженні.

Оскільки встановлено підстави та мету застосування арешту, дізнавач просив клопотання задовольнити, підставою арешту майна є те, що майно визнано речовим доказом та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, метою застосування арешту відносно вищенаведеного майна є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження та збереження речових доказів та проведення інших слідчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки:1) діяння, 2) обстановку, 3) наслідки та 4) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Тому враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції дізнавача СВ, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, а тому враховуючи що підставою клопотання є необхідність проведення ряду процесуальних дій в межах кримінального провадження, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на речовий доказ, виявлений та вилучений 12.03.2024 року в ході огляду предмета, а саме: три фрагменти рукояті викрутки булого кольору, які ОСОБА_5 видав добровільно, тимчасово, на час накладення арешту.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1