Справа № 522/7159/24
Провадження по справі № 1-кп/522/2690/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 05.04.2024 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця н.п. Підгайчики, Золочівського району Львівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який постійного місця реєстрації та проживання в м. Одесі не має, остання відома адреса проживання: пляж «Отрада», є безпритульною особою (посвідчення № НОМЕР_1 ), раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Так, 27.03.2024 року приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, та Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX та Указом від 05 лютого 2024 року, затвердженим Законом України № 3564-IX від 06.02.2024), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, перебував на пляжі поруч з будинком АДРЕСА_1 , що належить на підставі права приватної власності ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Далі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , побачив розбите вікно у приміщенні кафе Екватор за вказаною адресою.

Розуміючи, що в приміщенні кафе можуть знаходитись цінне майно, яким можливо заволодіти, у ОСОБА_4 з корисливих мотивів виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до вищевказаного кафе.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 проник до приміщення вищевказаного кафе через розбите вікно.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні даного кафе, оглянувся та виявив побутовий змішувач води (кран) вартістю 2000 грн., а також мідні дроти та інші предмети, що не становлять матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_6 , які визначив безпосередньо предметом свого злочинного посягання.

Переконавшись, що в приміщенні відсутні особи, що можуть стати свідками кримінального правопорушення, а також впевнившись, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді таємного неправомірного заволодіння чужим майном, взяв та поклав побутовий змішувач води (кран) та мідні дроти до заздалегідь підготовленого чорного полімерного пакету.

Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця й намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим викрасти майно і спричинити власнику майна потерпілому ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на суму 2 000 грн., однак довести свій злочинний намір до кінця не зміг по незалежним від його волі обставинам, оскільки його злочинні дії були припинені працівниками служби охорони, які прибули на місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, поєднаний з проникненням до іншого приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду, що 27.03.2024 року, приблизно о 21 год. 00 хв., на пляжі «Отрада», він знайшов місце, де переночувати, побачив бар Екватор, в який проник через розбите вікно, де побачив водопровідний кран та мідні дроти, якими заволодів, однак не встиг ними розпорядитися, оскільки працівники служби охорони його спіймали. Про те, що в України введено воєнний стан йому було відомо.

Просив суд суворо його не карати та врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Прокурор ОСОБА_5 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з можливістю застосування положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на один рік.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Суд враховує долучену до обвинувального акту заяву представника потерпілої особи ОСОБА_7 про розгляд кримінального провадження без участі. Покарання залишив на розсуд суду.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів по справі, докази у судовому засіданні не досліджувались, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), коли особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, поєднаний з проникненням до іншого приміщення, вчинений в умовах воєнного стану.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, з середньою освітою, не одружений, осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, без постійного місця проживання, є безпритульною особою (посвідчення № НОМЕР_1 ), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення та активно сприяв у розкритті злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України призначаючи покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.

Врахувавши в сукупності наведені вище обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст. 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на один рік.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, справедливим, достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим та досягне своєї мети.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2024 року стосовно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, підлягає скасуванню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати на залучення експертів відсутні.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 50, 63, 65, 75, 76, 185 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2024 року стосовно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази, а саме:

- побутовий змішувач (кран) та ізольовані мідні дроти, - вважати повернутими представнику потерпілого ОСОБА_7 , згідно розписки.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_9