Дата документу 18.03.2024
Справа № 334/1864/23
Провадження № 1-кп/334/257/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000121 від 17.01.2023 року у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло прохання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у зв`язку з наданням йому неналежного медичного лікування.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження cтроку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Відносно кожного з обвинувачених продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили тяжкий злочин за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати кожного з них з метою уникнення від відповідальності, переховуватися від суду або взагалі виїхати на тимчасово окуповані території. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були раніше неодноразово засудженні за вчинення корисливих злочинів, не працюють, не мають законного джерела доходів, тому можуть знову вчинити новий злочин.

Захисник ОСОБА_4 заяву обвинуваченого ОСОБА_7 підтримала, просила задовольнити, проти клопотання прокурора заперечувала, вважає, що підстав для продовження запобіжного заходу немає. Зважаючи на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою вважає, що ризики зазначені прокурором значно зменшилися, є підстави для зміни запобіжного заходу.

ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечував.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, а також до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, у разі визнання обвинувачених винними, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Також, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 раніше неодноразово судимі за умисні корисні злочини, що характеризує кожного з обвинувачених, як особу, схильну до злочинної діяльності, та поряд з відсутністю у кожного обвинуваченого офіційного працевлаштування та постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи дані про особи обвинувачених, тяжкість покарання, що їм загрожує в разі визнання їх винними, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, та відхиляє доводи захисників щодо відсутності ризиків.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_7 має захворювання, які потребують належного медичного лікування, при цьому судом не встановлено, що вказані захворювання є перешкодою для перебування його під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ураховуючи, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистої свободи.

З урахуванням наведеного суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту відносно того, що тривалість перебування обвинувачених під вартою на даній стадії судового провадження сама по собі є достатньою підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду та попередження вчинення нових злочинів, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно, суд не може визнати обґрунтованими доводи сторони захисту щодо наявності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченими вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З наведених вище підстав суд відмовляє в клопотаннях сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Керуючись ст. 183, 331, 369-372 КПК України,

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - по 16 травня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 16 травня 2024 року включно.

Проголошення повного тексту ухвали 20.03.2024 року 15 год. 00 хв.

Ухала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1