УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Київ

справа № 299/3192/21

провадження № 51-533 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 04 січня 2024 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 04 січня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_5 до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 1 місяць.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 16 травня 2021 року, близько 16 год 37 хв., перебуваючи в приміщенні кафе-бару «RELAX», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке на правах приватної власності належить ОСОБА_6 , впевнившись у відсутності власника та сторонніх осіб, які б могли викрити його протиправні дії, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу підійшов до торгівельного прилавку вказаного закладу, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 400 грн та зник з місця події, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування стверджує, що висновок суду першої інстанції ґрунтується виключно на показаннях потерпілої, оскільки на дослідженому записі з камер відеоспостереження не можливо встановити особу правопорушника, у зв`язку із відсутністю чіткого зображення обличчя. На думку захисника, вказані показання не є недостатніми для доведеності вини ОСОБА_5 в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Окрім цього вказує, що суд безпідставно відхилив клопотання обвинуваченого про виклик свідків в судове засідання для з`ясування певних обставин, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1988 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі сукупності доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема:

- показань потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила, що 16 травня 2021 року ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні кафе-бару «RELAX», здійснив крадіжку грошей з каси прилавку. В той час за прилавком її не було, оскільки вона піднялась на другий поверх, а коли повернулась, то побачила ОСОБА_5 , який повторно зайшов до кафе та замовив алкогольні напої, після чого вона побачила, що в касі відсутні гроші та одразу переглянула відео з камер спостереження і зрозуміла, що перед нею відвідувач, який викрав гроші. ОСОБА_5 впізнає по обличчю та зросту. У розмові ОСОБА_5 пояснював, що гроші йому були потрібні для «випивки»;

- протоколу огляду місця події від 16 травня 2021 року, де в приміщенні кафе-бару «RELAX» ОСОБА_5 добровільно видав частину викрадених грошей, які в подальшому були вилучені;

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 травня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до якого остання вказала на ОСОБА_5 , як на особу, що 16 травня 2021 року у приміщенні кафе-бару «RELAX» здійснила крадіжку грошових коштів;

- відеозапису з камери спостереження, розташованої у приміщенні кафе-бару «RELAX», яким зафіксовано момент здійснення крадіжки грошей ОСОБА_5 .

За результатами оцінки доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Водночас, місцевим судом спростовано доводи сторони захисту щодо не причетності ОСОБА_5 до викрадення вказаних грошових коштів. Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що враховуючи обставини вилучення грошей, показання потерпілої, яка чітко вказала на особу ОСОБА_5 , як таку, що здійснила крадіжку та підтвердила, що на відеозаписі з камер спостережень впізнає обвинуваченого по обличчю та зросту. Будь-яких обставин, які б свідчили про викрадення грошових коштів іншою особою, судом не встановлено.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги захисника, які є аналогічними доводам її касаційної скарги, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи щодо безпідставного відхилення судом першої інстанції клопотання обвинуваченого про виклик свідків в судове засідання для з`ясування певних обставин, які можуть мати істотне значення для прийняття рішення, оскільки, за твердженнями захисника, з відеозапису неможливо ідентифікувати обличчя особи, яка вчинила зазначене кримінальне правопорушення, вказав, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості стосовно перебування у той момент будь-яких інших осіб в приміщенні кафе-бару «RELAX».

При цьому, вказаний суд проаналізував й інші доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів та вважає, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом достатніми доказами винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

В рішеннях судів першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги доводи касаційної скарги захисника про недоведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2023 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 04 січня 2024 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3