Справа № 751/4670/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/455/24
Категорія - ч.2 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000019 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта професійно-технічна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за:

- ч.1 ст.190 КК України - до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин;

- ч.2 ст.190 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що на початку червня 2021 року в ранковий час, ОСОБА_8 , перебуваючи на пилорамі у с. Киїнка, Чернігівського району та області, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою раніше знайомого потерпілого ОСОБА_10 , розповів останньому про можливість оформлення пенсії, сплативши необхідну суму коштів, не маючи наміру та можливості оформити відповідні документи, на що ОСОБА_10 погодився. Після цього ОСОБА_8 надав ОСОБА_10 номер банківської картки АТ «Універсал Банк» під брендом «Монобанк» № НОМЕР_1 , що емітована на ім`я ОСОБА_8 , для перерахування грошових коштів для оформлення пенсії.

ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , 08.06.2021, 14.06.2021, 04.07.2021, 06.07.2021, 02.08.2021, 19.08.2021, 31.08.2021, 08.10.2021, 11.10.2021, 12.10.2021, 17.10.2021, 18.10.2021, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, заволодів грошовими коштами останнього за обставин, детально описаних у вироку місцевого суду, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 28100 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

06 листопада 2021 року, в денний час, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 розмістив у соціальній мережі оголошення з неправдивими відомостями щодо онкологічного захворювання своєї матері, та шляхом обману заволодів чужим майном - грошовими коштами в загальній сумі 505 грн., які ОСОБА_11 у період з 06.11.2021 по 27.11.2021 перерахував ОСОБА_8 з метою оплати лікування онкологічного захворювання матері ОСОБА_8 , так як дійсно вважав, що їй необхідна матеріальна допомога на лікування.

23.01.2022 в денний час, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 повторно, шляхом обману, у спосіб, зазначений у вироку місцевого суду, заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_12 в сумі 500 грн.

01.02.2022 ОСОБА_8 , за обставин, детально описаних у вироку місцевого суду, повторно, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в загальній сумі 1000 грн.

27.03.2023 в денний час, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 повторно, шляхом обману, заволодів грошовими коштами в сумі 1500 грн., які належать ОСОБА_13 , за обставин, які детально описані у вироку місцевого суду.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.190 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді громадських робіт на строк 30 годин; за ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 визначити остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці. Послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вказав на те, що суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання, зокрема визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також те, що більшість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_8 вчинив, будучи неповнолітнім. Крім того, обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, частково добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілому ОСОБА_10 ; а з боку інших потерпілих матеріальні та моральні претензії - відсутні.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу частково та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Правова конструкція ч.1 ст.69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст.69 КК України.

Приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто, для застосування судом положень ст.69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим (постанова Верховного Суду від 27 квітня 2021 року, справа №712/4384/20, провадження № 51-548км21).

Так, призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинної діяльності, розмір заподіяних збитків, характер та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілих; дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, більшість епізодів злочинної діяльності вчинив у неповнолітньому віці; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, відсутність обставин, які обтяжують його покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому остаточне покарання, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

У судовому засіданні апеляційної інстанції стороною захисту не було наведено переконливих мотивів того, що призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.190 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік, а відтак й остаточного покарання у такому вигляді, буде сприяти досягненню мети покарання, оскільки виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, зокрема і кримінального.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, при призначенні ОСОБА_8 покарання місцевим судом враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4