Номер провадження: 11-сс/813/700/24
Справа № 947/8704/24 1-кс/947/4956/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7

на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000950 від 25 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2024 року було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191; ч.1 ст.366 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 10 травня 2024 року, в межах строку досудового розслідування, який не перевищує 5 (п`яти) днів, з моменту закінчення ознайомлення підозрюваним та стороною захисту з матеріалами кримінального провадження, з утриманням в Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Сторона захисту категорично не згодна з оскарженою ухвалою з огляду на очевидну відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, безпідставним зверненням слідчого до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність обставин, які можуть бути підставою для тримання під вартою ОСОБА_8 .

Ухвала слідчого судді не містить відомостей, передбачених ст.196 КПК України та постановлена з грубим порушенням вимог ст.197 КПК України.

Строки досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000950 в останнє були продовжені ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05.10.2023 року у справі №991/8631/23 до дванадцяти місяців, а саме до 16 листопада 2023 року).

Клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять жодної інформації щодо питання строку досудового розслідування, що свідчить про те, що орган досудового розслідування приховує від слідчих суддів інформацію про строки, визначені ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 05.10.2023 року та самостійно встановлює строки досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Сторона захисту вважає, що слідчий суддя мав відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вона була постановлена поза межами досудового розслідування.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України убачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він, обіймаючи посаду директора ТОВ «Укрмежбуд», діючи умисно з корисливих мотивів, за вказівкою невстановлених осіб, з метою заволодіння бюджетними коштами в особливо великому розмірі, уклав та підписав від імені товариства з Савранською селищною радою в особі селищного голови ОСОБА_9 договори підряду на встановлення на опорах світильників LED із вбудованою сонячною панеллю, датчиком світла, акумулятором, таймером зниження потужності (комплектація з кріпленням), загальна вартість кожного з яких не перевищувала передбачений ЗУ «Про публічні закупівлі» без тендерний поріг 1,5 млн грн

Після чого, 14 липня 2021 року директор ТОВ «Укрмежбуд» ОСОБА_8 ,

перебуваючи в офісі товариства за адресою:

АДРЕСА_1 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою з групою невстановлених осіб, з метою заволодіння бюджетними коштами Савранської сільської ради в особливо великому розмірі, зловживаючи своїм службовим становищем, достовірно знаючи, що ринкова вартість встановлених на опорах світильників Solar Street light потужністю 60W, CCT:6500К за одиницю складає 1 493,87 грн, за допомогою комп`ютерної техніки склав від імені товариства, підписав від свого імені та скріпив відбитком круглої печатки товариства акти приймання виконаних будівельних робіт, до яких умисно вніс завідомо неправдиві відомості щодо вартості одного світильника в розмірі 18 528,70 грн, при фактичній ринковій вартості в 1 493,87 грн

Таким чином, умисні дії директора ТОВ «Укрмежбуд» ОСОБА_8 призвели до спричинення Савранській селищній раді Подільського району Одеської області матеріальних збитків в особливо великих розмірах на загальну суму 5 222 002,66 грн.

17 січня 2024 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191; ч.1 ст.366 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: договорами підряду №22,23,24,25 від 28.05.2021 укладеннях між ТОВ «УКРМЕЖБУД» та Савранською селищною радою; актами приймання виконаних будівельних робіт №22,23,24,25 від 17.07.2021 з виконання робіт по встановленню вуличного освітлення на території Савранської ОТГ; висновком судової товарознавчої експертизи; висновком судової будівельно-технічної експертизи; висновком судової економічної експертизи; іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання, або продовження застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до статей 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який встановив, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1) та 3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , який в тому числі, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним і він реально продовжує існувати.

Крім того апеляційний суд переконаний, що у даному кримінальному провадженні не зменшився і продовжує існувати ризик, передбачений п.3) ч.1 ст.177 КПК, а саме, що підозрюваний може здійснювати вплив на свідків, оскільки ОСОБА_8 обіймає посаду директора ТОВ «УКРМЕЖБУД», а отже він має реальну можливість здійснювати тиск на свідків, які знаходяться безпосередньо у його підпорядкуванні.

Разом з тим показання свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1), 3) ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Щодо доводів сторони захисту про закінчення строків досудового розслідування апеляційний суд зазначає, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженню завершено 12.03.2024 року та матеріали відкриті для ознайомлення, про що цього ж дня у порядку ст. 290 КПК України повідомлено підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 .

На теперішній час захисники та підозрюваний ОСОБА_8 ознайомлюються із матеріалами досудового розслідування кримінального провадження.

Оскільки на теперішній час сторони не ознайомились з матеріалами кримінального провадження, а тому закінчити його, тобто направити з обвинувальним актом до суду не представляється можливим.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив наявність обставин, які перешкоджають закінчити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді про продовження застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника про незаконність оскарженої ухвали апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

НОМЕР_1 ) ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою, з визначенням розміру застави, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000314 від 11 березня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4