ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8016/24
провадження № 1-кп/753/1435/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2024 р. Дарницький районний суду м. Києва ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000334 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ Луганської області, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України;

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 обвинуваченого ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч 2, 3 ст. 436-2 КК України.

18.04.2024 року між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 була укладена угода про визнання винуватості. Сторони узгодили покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 436-2 КК України у виді 1 року позбавлення волі без конфіскації майна; ч. 3 ст. 436-2 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Учасники кримінального провадження підтримали зазначену угоду та просили її затвердити. Розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості укладену 18.04.2024 року між прокурором ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про необхідність відмовити у її затвердженні із наступних підстав. У відповідності до п. 1 та п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК України та/або закону, чи умови угоди не відповідають інтересам суспільства. Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості слід констатувати, що угода в частині покарання яке запропоновано призначити ОСОБА_3 суперечить вимогам ст.ст.50,65 КК України та умови угоди в цій частині не відповідають інтересам суспільства. Так, у відповідності до ст. 12 КК України, злочин, передбачений: ч. 2 ст. 436-2 КК України є нетяжким злочином, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до 5 років обмеження волі або позбавлення волі на той самий строк із конфіскацією майна або без такої; ч. 3 ст. 436-2 КК України є тяжким злочином, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5 років до 8 років із конфіскацією майна або без такої. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України - поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснюють збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України - повторне поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здіййснюють збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році. Зокрема, згідно обвинувального акту, налічується 11 епізолдів злочинної діяльності ОСОБА_3 . Кримінальні правопорушення які інкриміновано ОСОБА_3 відносяться до правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, та в цілому, є злочинами з підвищеною суспільною небезпекою, а в час збройної агресії РФ проти нашої держави, суспільна небезпека зазначених кримінальних правопорушень збільшується у рази. Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, за вчинення кримінальних правопорушень із описаним вище ступенем суспільної небезпеки не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Навпаки, призначення покарання, зі звільненням від нього з випробуванням, при конкретних обставинах справи, за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.2 та ч.3 ст.436-2 КК України, в умовах ведення РФ проти нашої держави, в тому числі і інформаційної війни, може породити сумніви у невідворотності справедливого покарання, а як наслідок і сприяти вчиненню подібних злочинів.

Також угода про визнання винуватості в частині покарання ОСОБА_3 не відповідає інтересам суспільства, оскільки під час дії воєнного стану внаслідок збройної агресії РФ проти нашої держави та її наслідків у виді численних жертв, як серед цивільних так і військивих, вимушеного переселення наших громадян, руйнування економіки, житла, критичної інфраструктури і т.п., у суспільства є запит на справедливе покарання осіб причентих до військових та воєнних злочинів, та зокрема, злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Також варто зазначити, що в обвинувальному акті як пом"якшуючі покарання обставини зазначено щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, однак жодних обставин які би підтверджували те, що каяття ОСОБА_3 дійсно має місце, та воно є щирим і дієвим не зазначено, як і не зазначено якими саме діями ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

На противагу цьому, злочинні дії ОСОБА_3 носили умисний, чітко виражений та цілеспряморваний характер та були не одиничною дією, а складалися із цілої серії злочинних епізодів, вчинених у той момент коли все суспільство переживало наслідки збройної агресії РФ проти нашої держави.

Щодо апеляційного оскарження то у відповідності до ч.4 ст.314 КПК України, із ухвал які можуть бути винесені в підготовчому судовому засіданні, апеляційному оскарженню підлягає лише ухвала про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (п.3 ч.3 ст.314 КПК України).

Враховуючи те, що в даному випадку обвинувальний акт прокурору відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України не повертається, а повертається кримінальне провадження для продовження досудового розслідування у зв"язку із відмовою у затвердженні угоди (п.1 ч.3 ст.314 КПК України) ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.314, 468-476 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 436-2 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: