Справа №579/2165/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/907/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кролевець Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2023 року в частині призначення йому покарання змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Даним вироком ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді ста двадцяти годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги усі обставини справи та дійшов хибного висновку про неможливість застосування до нього покарання у виді штрафу.

При цьому, судом не було враховано, що кримінальне правопорушення було вчинено ним після того, як саме ОСОБА_8 було вчинено неправомірні дії відносно його дружини, що під час сварки, саме останній перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, розірвав та ньому верхній одяг та спричинив йому тілесні ушкодження. Він ( ОСОБА_7 ) за медичною допомогою та фіксацією нанесених йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не звертався і з останнім була така домовленість, оскільки тілесні ушкодження вони нанесли один одному.

Крім того, сам потерпілий ОСОБА_8 в суді повідомив, що до нього претензій не має, що суд не врахував та призначив покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі і є надмірно суворим.

На апеляційну скаргу обвинуваченого, потерплим ОСОБА_8 подано заперечення, в яких останній вказує на безпідставність доводів ОСОБА_7 , що у стані алкогольного сп`яніння він не був і ніяких домовленостей між ними не було.

Вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому справедливе покарання, яке є достатнім для його виправлення, просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 12 вересня 2023 року, близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_7 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 повернулися до будинку за місцем свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де побачили, що при монтажі паркану між їх домогосподарством та домогосподарством АДРЕСА_2 , де в той час перебував ОСОБА_8 , було порушено межі земельних ділянок.

В подальшому ОСОБА_9 пішла переміряти межі земельних ділянок, чим обурила ОСОБА_8 , який почав на адресу останньої виражатись нецензурною лайкою. ОСОБА_7 , почувши словесну перепалку між останніми, підійшов до ОСОБА_8 , щоб розібратись у словесній суперечці. Після цього, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виникла словесна сварка, в ході якої останній, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаком правої руки по обличчю потерпілого, після чого припинив свої протиправні дії.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №111 від 13 жовтня 2023 року відносяться до категорії легких.

Розгляд апеляційної скарги було проведено без участі обвинуваченого виходячи з таких обставин.

Так, про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений завчасно у передбачений законом спосіб, однак, до апеляційного суду у визначений день та час не з`явився.

У телефонному режимі, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що вважає за можливе здійснити розгляд поданої ним апеляційної скарги на покарання, яке було призначено вирокомКролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2023 року, за його відсутності, посилаючись на те, що у призначене судове засідання до Сумського апеляційного суду він прибути не зможе через небезпеку, пов`язану з постійними обстрілами, яка на даний час існує на шляху між м. Кролевець, де він перебуває та м. Суми, де знаходиться суд апеляційної інстанції

З врахуванням вищезазначеного, а також того, що у поданій апеляційній скарзі питання про погіршення становища обвинуваченого не ставиться, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення розгляду даного провадження без участі апелянта ОСОБА_7 .

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, прокурора, яка вважала вирок суду законним та обґрунтованим, просила залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З оскаржуваного вироку Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2023 рокувбачається, що судовий розгляд даного кримінального провадження було здійснено у спрощеному порядку, з застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вказаною нормою Закону встановлено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тобто, обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження у такому порядку є лише повне визнання особою своєї вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

При цьому, ч. 4 ст. 349 КПК України встановлено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Перевіряючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення в межах поданої обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційної скарги, колегією суддів було встановлено, що на технічному носій інформації, який міститься у матеріалах даного провадження, зафіксовано перебіг судового розгляду, який відбувся 18 грудня 2023 року.

На вказану дату, було призначено розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з участю прокурора, обвинуваченого та потерпілого.

У вказане судове засідання з`явились усі особи, які викликались прокурор ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 і розпочався судовий розгляд.

Прокурором було оголошено обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_7 і на запитання головуючого чи все останньому зрозуміло, обвинувачений відповів згодою, зазначив, що ніяких заперечень щодо пред`явленого обвинувачення не має, вину у завданні потерпілому тілесних ушкоджень за зазначених в обвинувальному акті обставин, визнає повністю, правильність кваліфікації своїх дій не заперечує.

З врахуванням зазначеного, при з`ясуванні головуючим обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором було запропоновано дослідити докази у спрощеному порядку, а саме, допитати обвинуваченого та дослідити характеризуючи його особу дані.

Колегія суддів зауважує, що головуючий, у судовому засіданні 18 грудня 2023 року, роз`яснив ОСОБА_7 положення саме ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку, при розгляді справи у спрощеному порядку, як він, так і інші учасники судового провадження, будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку ті обставини, які ніким не оспарювались та щодо яких докази не досліджувались, і що прийняте за результатом такого розгляду рішення можливо буде оскаржити виключно в частині призначеного покарання.

Як потерпілий ОСОБА_8 , так і обвинувачений ОСОБА_7 погодились на вказаний порядок судового розгляду, і останній зазначив, що правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою йому зрозуміло, підтвердив добровільність такої позицій, і лише після цього, суд першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів, які були запропоновані прокурор.

Таким чином, колегією суддів було встановлено, що передумови можливості здійснення розгляду провадження у спрощеному порядку при розгляді даного провадження судом першої були виконані належним чином, за наявності того, що жодних обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, обвинуваченим ОСОБА_7 не заперечувались.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

З врахуванням зазначеного, апеляційні доводи обвинуваченого про те, що кримінальне правопорушення було вчинено ним після того, як саме ОСОБА_8 було вчинено неправомірні дії відносно його дружини, що під час сварки, саме останній перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, розірвав та ньому верхній одяг та спричинив йому тілесні ушкодження, що він ( ОСОБА_7 ) за медичною допомогою та фіксацією нанесених йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не звертався і з останнім була така домовленість, оскільки тілесні ушкодження вони нанесли один одному, колегією суддів не розглядаються, оскільки ці обставини ОСОБА_7 не оспорювалися під час судового розгляду і їх дослідження судом першої інстанції було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі і є надмірно суворим, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст.ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції, з дотриманням вимог вищезазначеного кримінального Закону, було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого було визнано його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючими покарання обставинами суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Крім того, судом було прийнято до уваги і посередню характеристику ОСОБА_7 за місцем його проживання.

Саме з врахування вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, та враховуючи наявність декількох вищевикладених обставин, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, характер вчиненого злочину та ступінь небезпечності дій, його майновий стан, та визнав доцільним призначити йому покарання у виді громадських робіт, з посиланням на те, що саме даний вид покарання на є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів зауважує, що вважати таке покарання суворим, підстави відсутні, оскільки відповідно санкції ч. 1 ст. 125 КК України, не є максимальним, при тому, що вчинення вказаного злочину передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до одного року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що відсутність претензій з боку потерпілого, на що посилається апелянт, не свідчить про наявність підстав для призначення мінімального покарання у виді штрафу, як останній просить в апеляційній скарзі, за наявності обтяжуючої покарання обставини - вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, що було вірно встановлено та враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного вироку.

Інших обставин, які залишились поза увагою суду і не були враховані при вирішенні питання щодо виду та розміру покарання, апелянтом не наведено ідоказів, за яких можливо було вважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим внаслідок суворості, під час апеляційного перегляду даного провадження, здобуто не було.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючисьст.ст. 404,405,407,408,409,418, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4