Справа № 199/1664/24
ПОСТАНОВА

іменем України

13.03.2024 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

секретар судового засідання - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі самовідвід судді ОСОБА_4 в межах подання про встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_1 (провадження 199/1664/24 (1в/ 199/45/24),

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 12.03.2024 на розгляд надійшла заява про самовідвід судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4

В обґрунтування заяви про самовідвід суддя зазначив про те, що підставою для звернення органу поліції до суду з поданням про встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_1 стало те, що останній перебуваючи на обліку у відділенні поліції, систематично притягувався до адміністративної відповідальності. Разом з цим, у провадженні судді ОСОБА_4 перебувала справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наслідками розгляду якої суддею було прийнято судове рішення - постанова, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Зазначена постанова разом з поданням направлена відділом поліції до суду, як доказ на підтвердження обставин, викладених у поданні та має бути оцінена судом при постановленні остаточного судового рішення.

Тобто, на думку судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_4, у стороннього спостерігача можуть виникнути підстави, що суддя, який здійснював судовий розгляд подання про встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_1 , може бути упереджений.

Учасники відповідного судового провадження та суддя ОСОБА_4 в судове засідання з розгляду заяви про самовідвід не з`явилися.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., яка закріплює право на справедливий суд, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляду справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів і присяжних, який являє собою сукупність процесуальних норм, що передбачають ініціювання та вирішення питання про недопущення судді до участі або усунення його від участі в кримінальному провадженні за наявності обставин, що виключають таку участь.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності (неупередженості) має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N 4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п. 66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010 року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989 року, п.48).

Кодекс суддівської етики наголошує, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід (стаття 15 Кодексу суддівської етики).

З заяви про самовідвід вбачається, що головуючий у провадженні суддя ОСОБА_4 не має особистих стосунків з будь-ким із учасників провадження, не має упередженого ставлення до будь-кого з таких учасників і самовідвід фактично обґрунтовується лише вірогідністю поставлення об`єктивності та неупередженості судді під сумнів внаслідок існування зазначених ним обставин.

Оскільки як об`єктивні, так і суб`єктивні підстави обґрунтовано ставити під сумнів об`єктивність та неупередженість судді ОСОБА_4 не встановлені, заява останнього про самовідвід задоволенню не піддягає.

Керуючись ст.ст. 1, 2,5 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_4 в межах подання про встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_1 (провадження 199/1664/24 (1в/ 199/45/24) - відмовити.

Постанова окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на постанову суду.

Суддя: ОСОБА_2