Справа № 454/4360/20
Провадження № 1-кп/459/293/2021
УХВАЛА

судового засідання

18 червня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000914 від 11.12.2020 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Червоноградського міського суду Львівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000914 від 11.12.2020 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_5 було подано клопотання про визнання доказів явно недопустимими, а саме: протоколів доступу до речей та документів від 06.05.2020, 14.05.2020, протоколів огляду речових доказів від 18.05.2020, оскільки термін дії ухвал слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.04.2020 про тимчасовий доступ до речей і документів закінчився 03.05.2020, а самі слідчі дії були проведені, а протоколи про проведення таких були складені після закінчення дії цих ухвал. Таким чином, захисник вважає, що протоколи тимчасового доступу до речей та документів та протоколи огляду з додатками у вигляді технічних носіїв інформації, здійснювались без санкції суду, що є явно недопустимими доказами, що і просить визнати суд.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_4 були подані клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, а саме: протоколів тимчасового доступу до речей та документів в філії Західного ГРУ АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 06.05.2020, у ТОВ ФК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 06.05.2020, описів речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 06.05.2020 та оптичних СD-R диски; протоколу тимчасового доступу до речей та документів в філії ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 14.05.2020, описів речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 14.05.2020 та оптичного СD-R диска; протоколу огляду речового доказу від 18.05.2020 та додатків до нього (носія інформації - оптичного СD-R «9374 справа №454/3186/19» із інформацією, отриманою в ПАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 »); протоколу огляду речового доказу від 18.05.2020 та додатків до нього (носія інформації - оптичного DVD-R «Patron» із записом інформації, вилученого в ТОВ ФК « ІНФОРМАЦІЯ_3 »); протоколу огляду речового доказу від 18.05.2020 та додатків до нього (носія інформації оптичний СD-R «Verbatim» із інформацією отриманою в філії Західного АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »). Клопотання мотивував тим, що ухвалами слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.04.2020 у справі №454/3186/19 надано слідчому право тимчасового доступу до речей та документів. У вищевказаних ухвалах було встановлено строк їх дії 20 днів з дати постановлення. Тобто, останнім днем, коли слідчий міг здійснити тимчасовий доступ до відомостей щодо відкриття, обслуговування та руху коштів по рахунках було 03 травня 2020 року. Проте, протоколи тимчасового доступу до речей і документів датовані 06.05.2020 та 14.05.2020. Таким чином, захисник вважає протоколи тимчасового доступу до речей і документів від 06.05.2020 та 14.05.2020 (як доказ, отриманий внаслідок порушення істотних умов дозволу на проведення відповідної процесуальної дії), додатки до нього (як докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини), очевидно недопустимими доказами. Крім цього, враховуючи доктрину плодів отруйного дерева, просив оптичні носії інформації, які були незаконно вилучені протоколами тимчасового доступу до речей і документів від 06.05.2020 та 14.05.2020, та протоколи огляду речових доказів від 18.05.2020, також визнати недопустимими доказами, як і додатки до них, оскільки вони здобуті завдяки та на підставі інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав людини.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2024 захисники свої клопотання підтримали, просили зазначені докази визнати очевидно недопустимими.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання свої захисників.

Прокурор заперечив проти задоволення таких клопотань, вважав заявлення таких передчасним, оскільки, на його думку, слід дослідити усі письмові докази в сукупності, а в подальшому, в нарадчій кімнаті, вирішити питання допустимості/недопустимості доказів.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, суд вважає клопотання такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У статті 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

З цієї норми видно, що критерієм загальної недопустимості доказу, тобто доказу, який може бути визнаний недопустимим у нарадчій кімнаті, є порушення порядку його отримання.

Чинним КПК України встановлено підстави і умови визнання доказів недопустимими, що передбачає, в свою чергу, надання оцінки такому критерію судом в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення в сукупності з іншими доказами.

Водночас, законодавець окремо закріпив категорію очевидної недопустимості доказів, де процес оцінки судом певних відомостей як доказів відбувається на момент їх дослідження під час судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Підстави визнання доказів недопустимими зазначені у ч. 2, 3 ст. 87 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Згідно з ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому, системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти до висновку, що законодавець поділяє ознаки недопустимості доказів на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

При вирішенні питання щодо допустимості похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим на підставі частин 1-3 статті 87 КПК України. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК України, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі частини 1 статті 87 КПК України/правова позиція, викладена ККС ВС у постановах від 08.10.2019 у справі № 639/8329/14-к та від 12.11.2019 у справі № 236/863/17/.

У своїх клопотаннях захисники зазначають, що тимчасові доступи до речей та документів були проведені після закінчення строку дії відповідних ухвал слідчого судді.

На думку суду, їх доводи зводяться до оцінки процесуальних порушень, допущених під час проведення досудового розслідування.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відтак, вказані в клопотанні докази, які просять адвокати визнати очевидно недопустимими, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, суд, ознайомившись з аргументами, викладеними в клопотаннях захисників, дійшов до висновку, що на даній стадії судового розгляду у суду відсутній критерій очевидності недопустимості зазначених доказів, оскільки триває судовий розгляд кримінального провадження і докази, які просять визнати захисники явно недопустимими, можуть бути визнані такими під час ухвалення судом остаточного рішення за наслідками розгляду даної справи. Очевидної недопустимості вказаних доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами суд не вбачає і вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, суд відмовляє у задоволенні поданих захисниками клопотань.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84, 86, 87, 89, 369, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими доказами (протоколів тимчасового доступу до речей та документів від 06.05.2020 (з додатками), протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 14.05.2020 (з додатками), протоколів огляду речових доказів від 18.05.2020 (з додатками)) у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000914 від 11.12.2020 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1