ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000980 від 18 вересня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноармійська Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Окрім цього, судом визначено долю речових доказів, вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні, а також частково задоволено цивільний позов, а саме вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 завдану в результаті кримінального правопорушення матеріальну шкоду у розмірі 450 гривень та моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

Згідно з обставинами, встановленими судом,18 вересня 2023 року близько о 19.04 годині обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf Variant», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 », виданого 01 листопада 2018 року ТСЦ1144, слідуючи із перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкістю приблизно 60 км/год., рухався по крайній лівій смузі руху проїзної частини вул.Дніпровська, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, в м.Павлограді Дніпропетровської області від м.Дніпра в напрямку м.Донецька.

Рухаючись по зазначеній проїжджій частині, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи вищевказаним автомобілем, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям з проспектом Шахтобудівників, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2. Правил дорожнього руху, та позначеного по ходу його руху дорожнім знаком 5.38.1. Правил дорожнього руху «Пішохідний перехід».

У зазначений час попереду вищевказаного автомобіля, по вказаному пішохідному переходу проїзну частину вул.Дніпровської м.Павлограда, у темпі шагу перетинала потерпіла ОСОБА_11 , рухаючись зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля.

У ході подальшого руху обвинувачений ОСОБА_7 , наближаючись по лівій смузі руху до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала потерпіла ОСОБА_11 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість, не зупинився щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд правою передньою частиною керованого ним автомобіля на потерпілу ОСОБА_11 . Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_7 втік з місця події.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3, 12.4, 12.9, 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення п. 18.1. Правил дорожнього руху з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пішоходу, потерпілій ОСОБА_11 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до смерті останньої.

Смерть ОСОБА_11 настала 18 вересня 2023 року о 19.04 годині на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди від сумісної тупої травми тіла, котра супроводжувалась внутрішньо-черепною травмою, крововиливом м`яких тканини голови у проекції потиличної ділянки по центру, крововиливами під м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, набряком речовини головного мозку, переломом 5-го ребра праворуч по середньо-ключичній лінії, переломами ребер праворуч 6, 7, 8, 9 - по передньо-пахвовій лінії з пошкодженням пристінкової плеври, повним переломом тіла 5-го грудного хребця з повним розривом спинного мозку, скупченням темно-червоної рідкої крові у правій плевральній порожнині у кількості 100 мл, масивним крововиливом правої надниркової ділянки, численними розривами діафрагмальної поверхні правої долі печінки, скупченням темно-червоної рідкої крові у черевній порожнини у кількості 180-200 мл, травматичним розривом сечового міхура, численними уламковими переломами кісток тазу праворуч, переломами остистих відростків 6,7-го грудних хребців, переломами остистих відростків 3, 4, 5 - го поперекових хребців, закритими уламковими переломами правої великогомілкової та малогомілкової кісток у проекції верхньої та середньої третини, забійною раною потиличної ділянки, правого плеча, рваними ранами: бічної поверхні тулуба та передньої поверхні правого стегна у верхній третині, зовнішньої поверхні правого стегна, синцями, саднами правої поверхні тулуба, правої нижньої кінцівки, та ускладнилося розвитком травматичного шоку, що й призвело до настання смерті останньої, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень в момент їх спричинення.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити в частині призначеного судом основного покарання та визначеної для стягнення моральної шкоди, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнити останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 3 роки, а також зменшити суму стягнення моральної шкоди до 50000 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі внаслідок суворості. Адвокат вважає, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілою та добровільно відшкодував до початку судового розгляду моральну шкоду у розмірі 200000 грн., а під час судового розгляду матеріальну. Окрім цього, поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має державну нагороду за час своєї трудової діяльності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає разом з дружиною та батьком дружини, який є інвалідом та потребує постійного догляду. Також, на переконання захисника, суд не врахував повною мірою те, що ОСОБА_7 є особою похилого віку та має численні хвороби.

Поряд із цим, сторона захисту не погоджується й з визначеним судом для стягнення розміром моральної шкоди. Адвокат зазначає, що єдиним джерелом доходів для обвинуваченого є пенсія, яка становить 6180, 24 грн., а тому останній об`єктивно неспроможний відшкодувати 200000 грн. На переконання захисника, з урахуванням вже сплаченої моральної шкоди, стягнення 50000 грн. буде справедливим.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі ОСОБА_7 за доводами захисника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, наведених вимог закону судом враховано не було.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, його наслідки у вигляді загибелі людини, думку потерпілої, яка підтримала прокурора в частині призначення ОСОБА_7 реального покарання, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером та особою похилого віку, його стан здоров`я, а також те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав свою вину, щиро розкаявся та добровільно відшкодував збитки.

В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей. Водночас, оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд хоча і посилався у вироку, проте не врахував повною мірою обставини визнання обвинуваченим своєї вини та його щирого каяття, а також позитивну характеристику останнього, дані про відсутність у нього судимостей та його похилий вік.

Поряд із цим, на думку колегії суддів, суд не надав належної оцінки факту відшкодування обвинуваченим шкоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на наведені вимоги закону, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання відповідатиме його меті, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

При цьому, окрім наведених обставин, колегія суддів враховує також й надані суду відомості про повне відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілій ОСОБА_9 , відсутність до нього претензій матеріального характеру з її боку та думку останньої щодо можливості призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, що ОСОБА_9 засвідчила у заяві, яка була посвідчена нотаріально.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту та приходить до висновку, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, шляхом застосування положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується вимог захисника про зміну вироку в частині цивільного позову, то вони задоволенню не підлягають.

Так, вирішуючи питання про обґрунтованість вироку в частині визначеної суми відшкодування завданої злочином моральної шкоди, колегія суддів виходить із того, що згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпіла зазнала великих страждань, пов`язаних з втратою близької їй людини сестри.

Ці обставини об`єктивно враховані судом при визначенні обсягу задоволення заявлених потерпілою вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому з рішенням суду в цій частині колегія суддів погоджується.

На переконання колегії суддів, визначений судом розмір моральних збитків в сумі 200000 грн. відповідає понесеним моральним втратам, та є справедливим по відношенню до потерпілої, а тому підстави для зменшення їх розміру у колегії суддів відсутні.

При цьому, вирішуючи питання обґрунтованості зазначеного стягнення, за умови надання під час апеляційного розгляду заяви потерпілої про відсутність претензій матеріального характеру, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зазначена заява не містить відомостей про конкретну відшкодовану суму моральної шкоди та засвідчує лише її повне відшкодування. За цих умов, враховуючи, що наведені у вироку обставини існували на час його ухвалення, факт подання відповідної заяви вплинути на них не можуть, тоді як всі суперечності підлягають усуненню під час виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та зміну вироку лише в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4