Справа № 559/1748/23
Провадження № 1-кп/559/52/2024
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

"14" березня 2024 р. Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно клопотання прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 по матеріалах кримінального провадження №0000220 від 09.04.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

на розгляді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02 квітня 2024 року.

Прокурор ОСОБА_3 подала до суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , яке підтримала у судовому засіданні та вказала про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як останній обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення під час дії іспитового строку, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до десяти років, не має постійного джерела прибутку, при цьому знайомий з потерпілою, а тому може вчиняти дії по зміні нею показів, також продовження запобіжного заходу унеможливить спілкування зі свідками, тому недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам передбаченими п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи вказане, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що за день до вказаної події вона була у знайомої на день народженні, прийшла додомуу випивша. В той час вдома перебував ОСОБА_8 , з яким на грунті ревнощів у неї виник словесний конфлікт. В ході якого вона добровільно передала обвинуваченому власний мобільний телефон та сказала :"забирай і роби з ним що хочеш". ОСОБА_8 взяв вказаний телефон та пішов з додому. В подальшому , з телефона сина вона викликала працівників поліції та повідомила про факт крадіжки у неї мобільного телефона. Потерпіла зазначила, що обвинувачений її не бив та не вчиняв відносно неї домашнього насильства та невідбирав і не викрадав її майна. Окрім цього, зазначила, що обвинувачений ніколи її не погрожував та не вчиняв щодо неї кримінально протиправних дій. Власні дії щодо повідомлення про вчинення злочину пояснює тим, що в той час в неї була особиста образа на обвинуваченого, тому в такий спосіб вона вирішила помститися та повідомити працівникам поліції завідомо неправдиві відомості щодо вчинення злочину ОСОБА_4 . На даний час повністю усвідомлює свої протиправні дії щодо неправдивого

повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Усвідомлює можливі наслідки таких своїх неправомірних дій та відповідальність за скоєне.

Представник потерпілої ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 просили відмовити у задоволеннні поданного клопотання за безпідставністю.

Обвинувачений у судовому засіданні підтвердив позицію потерпілої та повідомив, що не мав наміру та не викрадав її мобільний телефон, оскільки вона йому передала його добровільно. По відношенню до потерпілої не вичняв жодних протиправних дій. Просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов"язання.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила звільнити обвинуваченого з під варти, або в силу встановлених в ході судового розгляду обставин щодо можливого завідомо неправдивого повідомлення потерпіллої про злочин, змінити запобіжний захід з тримання під вартою, на більш мякий, оскільки подане клопотання є безпідставним, прокурором під час неодноразового вненення клопотань до суду про продовження строку тримання під вартою її підзахисному, наводяться щоразу одні і ті ж формулювання та підстави без будь-якого обгнрунтування.

Окрім того, у зв`язку з розглядом кримінального провадження, її підзахисний тривалий час утримується в слідчому ізоляторі.

Також захисник зазначила, що у обвинуваченого є міцні соціальні зв`язки на волі з його родиною, які у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу будуть контролювати виконання останнім покладених обо`вязків. Просила обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов"язання.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, потерпілу та її представника, доводи прокурора, ознайомившись з матеріалами клопотання і кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що будучи засудженим за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2022 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185,ч. 1 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, та на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення не став та в період іспитового строку, повторно вчинив новий умисний, тяжкий, корисливий злочин.

А саме, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого Указом Президента України 06 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», ОСОБА_4 09 квітня 2023 року, близько 16:30 год., перебуваючи у приміщенні будинку по АДРЕСА_1 , керуючись корисливим мотивом, протиправно, незаконно, висловлюючи погрози на адресу потерпілої, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «ХІАОМІ Redmi Note 11 Twillight Blue» моделі «2201117ТY», вирвавши його з рук ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_4 залишив місце події, перевівши відкрито викрадений мобільний телефон у своє протиправне володіння, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 5 613 гривень 33 копійки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Крім цього, положення ст.5 Конвенції передбачають, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право

здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до змісту ч.3 ст.176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У відповідності до п. с ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема: c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Однією з підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у справі «К.-Ф. проти Німеччини» 27.11.1997 року (заява №144/1996/765/962) ЄСПЛ знову наголошував, що обґрунтованість підозри, наявність якої має служити підставою для арешту, є невід`ємним елементом запобіжної гарантії проти свавільного арешту й затримання й що це передбачено п. «с» ч.1 ст.5 Конвенції. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа ймовірно вчинила правопорушення.

Згідно положень ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального

правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вислухавши доводи потерпілої, яка надала пояснення про те, що приводом для звернення до правоохоронних органів із заявою по факту вчинення крадіжки її майна та дачі неправдивих свідчень став її емоційний стан та особиста образа на обвинуваченого, з мотивів ревнощів, зазначивши що останньому телефон передала добровільно. Окрім цього потерпілою спростовано доводи прокурора про наявність ризику впливати на потерпілу та свідків.

Окрім цього, з огляду на заяву потерпілої оголошену у залі судового засідання під присягою про завідомо неправдиве повідомлення про злочин яка потребує перевірки, суд не вбачає підстав для задоволення поданного клопотання прокурора.

За таких встановлених у судовому засуданні обставин справи, суд вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_4 не має, а доводи, викладені у клопотанні прокурора в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Оцінюючи в сукупності тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, з урахуванням вище встановлених обставин справи, суд вважає, що застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого за відсутності належного обгрунтування поданого клопотання.

Зважаючи на викладене, при розгляді клопотання стороною обвинувачення не доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання, чи продовження запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оскільки у клопотанні прокурора не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, суд приходить до висновку про доцільність обрання ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та необхідність покладення на обвинуваченого обов`язків, які б дали змогу контролювати належну процесуальну поведінку підозрюваного. Матеріали клопотання не містять доказів, що такий запобіжний захід в даному випадку буде недостатнім, при цьому одночасно такий запобіжний захід, на думку судді, забезпечить вналежну поведінку обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000220 від 09.04.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - відмовити.

Запобіжний захід, продовжений згідно до ухвали суду від 02.02.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст. 186 КК України у виді тримання під вартою - змінити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дубно, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та покладенням наступних обов`язків:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;

-здати, при наявності, на зберігання до Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області особисті документи, які дають право виїзду з України.

- не відвідувати місця, де продають алкогольні напої на розлив;

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - звільнити з під варти із зали суду.

Строк дії ухвали судді щодо встановлення обов`язків на підставі ст.194 КПК України становить 2 (два) місяці до 13 травня 2024 року, включно і обчислюється з дня оголошення ухвали.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених судом обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію даної ухвали суду вручити обвинуваченому, захиснику та іншим учасникам справи негайно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дубенський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду впродовж семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1