н/п 1-кс/490/2166/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8701/23
У Х В А Л А

07 червня 2024 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про необхідність проведення слідчих дій у кримінальному проваджені №0000219 від 02.06.2023,

В С Т А Н О В И В :

27.05.2024 року на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 про скасування постанови дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про необхідність проведення слідчих дій у кримінальному проваджені №0000219 від 02.06.2023.

Зазначає, що 02.05.2024 року вона звернулася з заявою до ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області в якій просила провести очну ставку з особами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Постановою дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 в задоволені клопотання відмовлено. Вважає вказану постанову прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства та просить її скасувати.

Разом з тим, 30.05.2024 року на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла аналогічна скарга ОСОБА_3 про скасування постанови дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024.

Втім, КПК не містить правового механізму об`єднання слідчим суддею матеріалів скарг/клопотань, які містять ідентичний предмет розгляду. Однак, як зазначено у ст.9 КПК, у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.

Так, розділ КПК, який регулює судове провадження, містить положення про об`єднання матеріалів кримінального провадження (ст.334), що є можливим за наявності умов, передбачених ст.217 цього кодексу. Незважаючи на те, що ці норми загалом стосуються справ, які знаходяться на стадії судового провадження, враховуючи загальні засади кримінального процесу та зокрема виходячи з принципу верховенства права, застосування вказаних положень до проваджень, які знаходяться на стадії досудового розслідування, є цілком обґрунтованим та логічним.

Необхідність об`єднання скарг у межах однієї справи обґрунтовується процесуальною економією, ефективністю, повнотою, з дотриманням розумного строку, розгляду оскаржуваного рішення, інтересами учасників провадження, зокрема, осіб, що мали процесуальний статус підозрюваних. Крім того, доцільність розгляду скарг в межах однієї справи пояснюється спрямованістю на запобігання існуванню двох протилежних рішень.

Наразі положення процесуального законодавства інших галузей містять інструменти для запобігання виникненню таких ситуацій. Зокрема, під час подачі цивільних, господарських, адміністративних позовів особа зобов`язана вказати про те, що нею не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Крім того, зазначене процесуальне законодавство містить чітку заборону неприпустимості зловживання процесуальними правами та правовий механізм реагування на нього з боку суду.

Однак, кримінальний процес не передбачає таких положень, що вимагає оперативного реагування на ситуацію, яка виникла, та вжиття заходів, які дозволять уникнути настання згаданих негативних наслідків.

З урахуванням зазначеного, оскільки на розгляді в суді перебувають одночасно дві аналогічні скарги на постанову дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про необхідність проведення слідчих дій у кримінальному проваджені №0000219 від 02.06.2023, справи №490/8701/23 (провадження №1-кс/490/2166/2024) та №490/8701/23 (провадження №1-кс/490/2255/2024), слідчий суддя вважає за доцільне об`єднати справи в одне провадження.

В судове засідання скаржник не з`явилася, повідомлялася належним чином.

Представник суб`єкту оскарження в судове засідання не з`явився.

Частиною другою статті 306 КПК України визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

За приписами частини третьої статті 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні визначений статтею 135 КПК, частиною першою якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Як вбачається з матеріалів справи скаржник належним чином був повідомлений про судове засідання з розгляду скарги, однак в судове засідання не з`явилася, про причини не повідомила. Така процесуальна поведінка скаржника призводить до порушення розумних строків розгляду скарги.

Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.

У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Зокрема, примусовий привід до суду згідно із частиною третьою статті 140 КПК застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до частини першої статті 139 КПК може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки в суд за статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.

Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).

У частині другій статті 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.

Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК України.

Відкладення розгляду скарги призводить до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 зазначеного Кодексу, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням недоліків законодавчого регулювання розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які в аналогічних ситуаціях унеможливлюють дотримання встановленої КПК України процедури, а також з огляду на відсутність єдиної та сталої судової практики з цього питання, слідчий суддя приходить до переконання, що будучи належним чином повідомленим про дату судового засідання за даними вказаними в скарзі, не цікавлячись про подальший розгляд поданої скарги, неявка в судове засідання скаржника без повідомлення поважності причин такої неявки, свідчить про безпідставне умисне затягування справи, що нівелює завдання Кримінального процесуального кодексу України.

Відтак, слідчий суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності скаржника, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених у статтях 303-308 КПК України, та розгляду справи в межах розумних строків.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні міститься в ч. 1ст. 303 КПК України. Частина друга ст. 303 КПК України передбачає, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями п.7 ч.1 ст.303 КПК України передбачено можливість оскарження на досудовому провадженні рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, які здійснюються відповідно до ст.223 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Як вбачається з матеріалів, 20.05.2024 року ОСОБА_3 звернулася з заявою до ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області в якій просила провести очну ставку з особами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Постановою дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 в задоволені клопотання відмовлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000219 від 02.06.2023.

Так в дізнавач в постанові зазначив: провести очну ставку із ОСОБА_5 немає необхідності у зв`язку з тим, що відсутня суперечність в показаннях ОСОБА_5 . Також 05.04.2024 року було отримано висновок експерта №CE-19/115-24/4376-ПЧ, де вказано, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі «ПРОДАВЕЦЬ» на зворотній стороні договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 173, виконаний ОСОБА_3 . Рукописний запис « ОСОБА_8 » у графі «ПРОДАВЕЦЬ» на зворотній стороні договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2004, зареєстрованого в реєстрі за №1173, виконаний ОСОБА_3 ;

- провести очну ставку із приватним нотаріусом ОСОБА_6 не можливо згідно ст. 8 ЗУ «Про нотаріат»;

- провести очну ставку із представником агентства нерухомості «Комфорт» ОСОБА_9 немає необхідності у зв`язку з тим, що в ході досудового розслідування було встановлено, що грошові кошти були передані у присутності ОСОБА_9 згідно договору про передачу авансу від 13.08.2004 року.

Слідчий суддя погоджується з доводами дізнавача викладеними в постанові від 20.05.2024 року та твердженнями щодо необґрунтованості вимог ОСОБА_3 зазначених у скарзі.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та спрямоване на встановлення обставин можливого вчинення кримінального правопорушення.

Відносно проведення очної ставки з особами ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та нотаріусом ОСОБА_6 встановлено, що Глава 20 КПК України не регламентує порядок проведення саме такої слідчої дії, проте згідно положень ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Крім того, чинний КПК України, не передбачає такої слідчої (розшукової) дії, як допит нотаріуса ( ОСОБА_6 ), оскільки згідно ст.8 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не має права давати свідчення в якості свідка щодо відомостей, які становлять нотаріальну таємницю.

Таким чином, проведення слідчих та розшукових дій, які просить провести потерпілий, не спрямоване на досягнення мети кримінального провадження та виходить за межі досудового розслідування кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, вказана постанова дізнавача від 20.05.2024 року є обґрунтованою, прийнятою в межах своїх повноважень, та відповідно до ст.220 КПК України.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що надана дізнавачем у межах строку, передбаченого ст. 220 КПК України, відповідь за результатом розгляду клопотання не може бути розцінена як незаконна та невмотивована, адже вирішення клопотання по суті і правова оцінка обставин, як підстав для прийняття того чи іншого процесуального рішення, належить до дискреційних повноважень зазначеної посадової особи.

Так, слідчий суддя звертає увагу, що порядок проведення слідчих (розшукових) дій визначається дізнавачем, слідчим або прокурором, враховуючи норми Глави 20 КПК України, та відноситься до виключної дискреції слідчого або прокурора.

Положеннями ст.40-1 КПК України визначено, що дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Кримінальним процесуальним законодавством у обов`язковому порядку не передбачено зобов`язання слідчого, прокурора до вчинення дій, про які просить скаржник.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги завдання кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 про необхідність скасування постанови дізнавача про відмову в задоволені клопотання про необхідність проведення слідчих дій у кримінальному проваджені №0000219 від 02.06.2023, не знайшла свого підтвердження під час судового засідання, оскільки дізнавач при прийнятті постанови дотримався вимог діючого законодавства та обґрунтовано відмовив в задоволені вимог зазначених в клопотанні, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скарги на постанову дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 у кримінальному проваджені №0000219 від 02.06.2023, справи №490/8701/23 (провадження №1-кс/490/2166/2024) та №490/8701/23 (провадження №1-кс/490/2255/2024), об`єднати в одне провадження, надавши справам загальний номер №490/8701/23 (провадження №1-кс/490/2166/2024).

В задоволенні скарги ОСОБА_3 про скасування постанови дізнавача ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 20.05.2024 щодо відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про необхідність проведення слідчих дій у кримінальному проваджені №0000219 від 02.06.2023 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1