Справа № 161/4821/24
Провадження № 1-кс/161/1489/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 березня 2024 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення огляду місця події від 06.03.2024, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про арешт майна, виявленого та вилученого 06.03.2024 під час проведення огляду місця події у гаражному приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: транспортного засобу марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , із забороною користування, розпорядження та використання вищевказаним майном.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003116 від 11 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Окрім цього, зі змісту клопотання вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, перебуваючи у невстановленому місці, в лютому місяці 2022 року, діючи умисно, підробили офіційні документи, які стали підставою для перереєстрації транспортного засобу марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 .

Встановлено, що у ТСЦ 8048 (м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 18) транспортний засіб марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , 10.02.2022 на підставі договору купівлі-продажу №8066/22/003429 був зареєстрований за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В подальшому, у ТСЦ 8048 (м. Київ, вул. Миколи Грінченка, 18) транспортний засіб марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , був зареєстрований за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №8048/2023/3100160 від 10.02.2022 укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

12 січня 2024 року слідчим винесено постанову про визнання транспортного засобу речовим доказом та оголошення його в розшук.

06 березня 2024 року на підставі добровільної згоди власника транспортного засобу марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у гаражному приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено транспортний засіб марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Оскільки вказаний транспортний засіб, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у даному кримінальному провадженні, тому, з метою вжиття заходів для забезпечення відшкодування завданих збитків, можливого заявленного в майбутньому цивільного позову, судових витрат, проведення судових експертиз, доведення вини особи у вчиненні злочину, звернулися до суду з клопотанням про арешт майна.

Прокурор Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 та слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , кожен зокрема, в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав наведених у ньому, просили його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо даного клопотання, як необґрунтованого.

Заслухавши думку учасників, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів (у цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу); 2) спеціальної конфіскації (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України); 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна); 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (у цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження).

З аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що сторона кримінального провадження повинна довести конкретну мету накладення арешту на майно.

Також доведеними повинні бути і ризики, передбачені ст. 170 КПК України.

Окрім цього, приписами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки суб`єкт, який ініціює будь-яке обмеження права власності, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Водночас, слідчим та прокурором у клопотанні не вказана жодна мета арешту майна, передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, а лише формально вказано, що необхідність у накладенні арешту на майно виникла з метою вжиття заходів для забезпечення відшкодування завданих збитків, можливого заявленного в майбутньому цивільного позову, судових витрат, проведення судових експертиз, доведення вини особи у вчиненні злочину, що, на думку слідчого судді, є надуманим та таким, що не узгоджується з положеннями КПК України, оскільки доказів встановлення розміру шкоди клопотання не містить, будь-яких цивільних позовів у кримінальному провадженні не заявлено і жодних експертиз не призначено, а інформація щодо можливості призначення таких експертиз в майбутньому відсутня.

Мета арешту майна, що передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, не наведена слідчим та прокурором безпосередньо і у судовому засіданні.

Також клопотання слідчого не містить ні конкретних завдань, які будуть досягнуті шляхом накладення арешту на майно, ні доказів, що не накладення арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного у клопотанні майна.

Більше того, слідчий та прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання, обмежилися лише описом встановлених досудовим розслідуванням обставин та переліком положень КПК України, тобто у клопотанні будь-яке обґрунтування необхідності арешту майна взагалі відсутнє.

Разом з цим, хоча зміст клопотання не містить прямого посилання на необхідність накладення арешту на транспортний засіб з метою забезпечення збереження речового доказу, проте у ньому вказано, що арешт необхідно накласти з метою доведення вини особи у вчиненні злочину, а також до нього долучено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні №0003116 від 11.10.2023 транспортного засобу марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вказано вище, до матеріалів клопотання долучено постанову слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 07.03.2024 про визнання транспортного засобу марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , речовим доказом у кримінальному провадженні №0003116 від 11.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України. Зі змісту даної постанови вбачається, що вказаний транспортний засіб передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 до вирішення справи по суті.

Однак дана постанова є формальною, оскільки не містить чітких посилань та критеріїв, визначених ст. 98 КПК України, та будь-якого обґрунтування.

Водночас, на думку слідчого судді, сам факт визнання вилученого автомобіля речовим доказом, за відсутності належного обґрунтування досягнення конкретних завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, та необхідності й мети накладення арешту, не є безумовною підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадежння, як арешт майна.

Окрім цього, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.02.2024 в задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 видане на транспортний засіб марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , відмовлено.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи, що стороною кримінального провадження не доведено необхідності та конкретної мети накладення арешту на транспортний засіб марки INFINITI, модель QX80, VIN-код НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, зважаючи, що клопотання не містить обґрунтування досягнення завдань арешту майна, визначених ст. 170 КПК України, та доказів, що не накладення арешту на майно призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також доказів тих обставнин, на які слідчий і прокурор посилаються, тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 про арешт майна, виявленого та вилученого під час проведення огляду місця події від 06.03.2024, у кримінальному провадженні №0003116 від 11.10.2023 відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1