ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4368/23

Номер провадження 1-кп/495/388/2024

29 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000982 від 24 серпня 2022, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Каушани, Республіка Молдова, громадянина України, з базовою середньою освітою, військовослужбовця військової служби на посаді навідник другого спеціального відділення, другого спеціального взводу, першої спеціальної роти 210го окремого спеціального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», -, раніше не судимиго, розлученого,який має на утриманні малолітню ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 )., та малолітнього ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_2

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону - ОСОБА_6

обвинувачений - ОСОБА_3

потерпіла- ОСОБА_7

неповнолітня потерпіла- ОСОБА_4

законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України, при наступних обставинах:

24.08.2022 року о 00.36 годині, порушив Правила дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:

- п.2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»

- п.2.9 а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»

- п. 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Так, ОСОБА_3 , у вказаний день та час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобіля марки «Volvo 340» р/н НОМЕР_2 у темний період доби, здійснював рух по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю по АДРЕСА_3 , де організований двосторонній однорядний у кожному напрямку рух, порушуючи вимоги п. 2.3. б), 2.9 а), 12.1 ПДР, невірно оцінив дорожню обстановку, що полягала в першу чергу у збереженні контролю розташування транспортного засобу на дорозі й не допуску його виїзду за межі проїзної частини.

Далі, ОСОБА_3 , вкрай уважним не був, заходів що сприяють безпечному проїзду цієї ділянки дороги не вжив, нехтуючи безпекою керування транспортним засобом для інших учасників дорожнього руху біля будинку № 20 допустив виїзд автомобіля марки «Volvo 340» р/н НОМЕР_2 на праве узбіччя, відносно напрямку свого руху, з послідуючим наїздом на придорожню електроопору та подальше перекидання керованого ним автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири зазначеного автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому плечової кістки, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження вигляді: закритого перелому правої плечової кістки, закритий перелом голівки правої променевої кістки, що відносяться до СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесних ушкоджень.

Допущені водієм ОСОБА_3 , порушення вимог п. 2.3. б), 2.9 а), 12.1 Правила Дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, тобто солдат ОСОБА_3 , порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю та пояснив суду, що дійсно, він 24.08.2022 року о 00:30 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобіля марки «Volvo 340» р/н НОМЕР_2 у темний період доби, здійснював рух по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю по АДРЕСА_3 , нехтуючи безпекою керування транспортним засобом для інших учасників дорожнього руху біля будинку № 20 допустив виїзд автомобіля марки «Volvo 340» р/н НОМЕР_2 на праве узбіччя, відносно напрямку свого руху, з послідуючим наїздом на придорожню електроопору та подальше перекидання керованого ним автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири зазначеного автомобіля -його цивільна ружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 отримали середьої тяжкості тілесні ушкодження- переломи кісток рук. Він займався лікуванням дружинити та дитини за власний рахунок, повністю відшкодував заподіяну майнову та моральну шкоду. В скоєному щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_4 яка також є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву про проведення судового розгляду за ії відсутності, просила врахувати те,що заподіяна їй та непвнолітній дитині відшкодована в првному обсязі, просила обвинуваченого строго не карати.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України. Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочини. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 286-1 КК України ,тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп*яніння.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування заподіяної обвинуваченим майнової та моральної шкоди потерпілій.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 07.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд уважає, що наявні підстави застосування статті 69 КК України при призначенні покарання , оскільки обвинувачений щиро покаявся , активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення , повністю відшкодував заподіяну майнову та моральну шкоду потерпілій виключно позитивно характеризується командування війської частини за місцем служби як особа яка приймає участь у відсічі військової агресії проти Держави України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проходження військової служби характеризується позитивно , не одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, проходить військову службу під час мобілізаціх, його вік та стан здоров`я, те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів, його каяття у скоєному.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, особу винного, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу на користь держави

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження суд вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Так, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яке покарання має бути призначене обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд враховує обставини, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; врахував особу обвинуваченого, який є раніше не судимим,не одружений,але має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проходження ним служби ,виключно позитивну характеристику за місцем несення військової служби, його вік та стан здоров`я.

Щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією статті, застосувавши ст. 69 КК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, в редакції що діяла на час скоєння кримінального правопорушення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Судом встановлені обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування заподяяної майнової шкоди потерпілим.

Врахувавши тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застомуванням більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушенну виді штрафу на користь держави із застосування ст. 69 КК України.

Верховний Суд у постанові від 27.04.2021 року (справа № 712/4384/20) вказав, що при застосуванні ст. 69 КК України, суди мають встановити не лише наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Правова конструкція ч.1 ст.69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

Суд звертає увагу на те, що приписи ст.69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

В цьому кримінальному провадженні судом у якості пом`якшуючих обставин визнано щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину,повне відшкодування обвиуваченим заподіяної ним майнової шкоди. Враховано особу обвинуваченого ОСОБА_3 який є має виключно позитивну характеристику за місцем несення військової служби згідно до якої відповідно до довідки військвої частини НОМЕР_3 обвинувачений ОСОБА_3 в період з 26.12.2022 року по 19.01. 2023 року брав учассть у заходах,необхідних для забезпечення оборони України,захисту безпеки населення та в інтересах ержави у зв*язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в районі населеного пункту Кліщіївка Донецької області, отримав мінно-вибухову тправму під час виконання бойового завдання-оборонного бою в селі Кліщівка потрапив під мінометний обстріл та оримав вогнепальне поранення,травма прв*язана із зхистом Батьківщини.Представлений до державної нагороди. Виходячи з вищенаведеного суд вважає що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання наявні кілька пом`якшуючих обставин, а також той факт, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення , повне відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди а також участь обвинуваченого ОСОБА_3 у захисті Батькившини внаслідок якої він отримав поранення, але продовжує несення бойового завдання у бойовій частині яка знаходиться на першої лінії захисту країни призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 діяння.

Суд звертає увагу, що встановлені вищевказані дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , є чинником, який у сукупності з іншою інформацією про обвинуваченого відіграють ключову роль для застосування положень ст. 69 КК України.

Судові витрати по справі витрати на залучення експертів складає 2265 гривень 24 копійок, зокрема:

- судова автотехнічна експертиза технічного стану транспортного засобу, вартістю 1132,62 грн.

- судова транспортно трасологічна експертиза, вартістю 1 132,62 грн.; слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3

Цивільний позов по кримінальному провадженню відсутній .

Речовий доказ по справі автомобіль марки « VOLVO 340», реєстраційний НОМЕР_2 , який з номером кузова НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного ззасобі серії НОМЕР_5 які були вилучені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2022 року, відповідно до постанови слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 25.08.2022 року вони визнани речовими доказми по справі та відповідно по ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 26.08.2022 року на них накладено арешт- слід повернути обвинуваченому ОСОБА_3 знявши арешт з вказаного майна.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності суд вважажє за доцільне не обирати.

Керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 392-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання із застосуванням більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушенну виді штрафу на користь держави із застосування ст. 69 КК України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян,що складає 51 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 рокию

Міру додаткового покаання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами засудженому ОСОБА_3 рахувати з моменту оголошення вироку.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до набуття вироком законної чинності не обирати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 судові витрати по справі витрати на залучення експертів складає 2265 гривень 24 копійок.

Речовий доказ по справі автомобіль марки « VOLVO 340», реєстраційний НОМЕР_2 , який з номером кузова НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного ззасобі серії НОМЕР_5 які були вилучені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 24.08.2022 року, відповідно до постанови слідчого Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 25.08.2022 року вони визнани речовими доказми по справі та відповідно по ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області від 26.08.2022 року на них накладено арешт- повернути обвинуваченому ОСОБА_3 знявши арешт з вказаного майна.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1