Справа № 349/943/18
Провадження № 11-кп/4808/96/24
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000087 за апеляційними скаргами прокурора Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року, яким,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колоколин, Рогатинського району, Івано-Франківської області, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, працюючого різноробочім ПП «Торнадо-Захід», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та виправдано.

з участю прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_12 ,

представника потерпілої ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 22 квітня 2018 року приблизно о 16.00 годині він направився до сільського футбольного стадіону, що в с. Колоколин Рогатинського району, де в той день відбувався футбольний матч.

Під час футбольного матчу ОСОБА_10 , спільно із своїми знайомими ОСОБА_13 .. ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 розпочали вживати біля спортивного стадіону алкогольні напої.

Після завершення футбольного матчу, приблизно о 17 год. 30 хв., з метою продовжити розпивання алкогольних напоїв, зазначені особи направилася до приміщення Колоколинської загальноосвітньої школи, де спожили ще 0,5 літра горілки та у подальшому пішли до сільського магазину.

Знаходячись поблизу магазину, ОСОБА_16 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов ззаду до ОСОБА_10 та наніс йому один удар ногою в область спини. Орган досудового розслідування вважає, що, обурившись такою протиправною поведінкою з боку ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, з мотивів помсти, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи їх вчинити та передбачаючи можливі наслідки щодо життя та здоров`я останнього, умисно наніс ОСОБА_16 численні цілеспрямовані удари кулаками обох рук в ділянку голови та обличчя спереду, грудної клітки, від чого останній впав на землю. Далі, ОСОБА_10 знаходячись у сидячому положенні на животі у потерпілого ОСОБА_16 наніс йому значну кількість цілеспрямованих ударів кулаками обох рук в область голови. Після цього, протиправні дії ОСОБА_10 стосовно потерпілого ОСОБА_16 були припинені ОСОБА_14 , який відтягнув ОСОБА_10 в сторону. Далі, приблизно через 5 хвилин, ОСОБА_16 з метою з`ясування відносин, підійшов до ОСОБА_10 та виражаючись в його сторону нецензурною лайкою, схопив його за одяг і почав штовхати. Маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи їх вчинити та передбачаючи можливі наслідки щодо життя та здоров`я останнього, ОСОБА_10 умисно наніс ОСОБА_16 численні цілеспрямовані удари кулаками обох рук в ділянку голови, грудної клітки та живота. В подальшому внаслідок взаємної штовханини ОСОБА_10 та ОСОБА_16 повалилися на землю, після чого конфлікт між ними був припинений ОСОБА_14 . Після цього, потерпілий ОСОБА_16 направився по місцю свого проживання та ліг спати.

Приблизно о 05 год. 00 хв. наступного дня, тобто 23 квітня 2018 року, ОСОБА_16 був виявлений без свідомості у ліжку своєї кімнати матір`ю ОСОБА_8 , після чого, каретою швидкої медичної допомоги близько 09 год. 00 хв. його було доставлено до Рогатинської центральної районної лікарні та поміщено в реанімаційне відділення. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 23 квітня 2018 року ОСОБА_16 було госпіталізовано до Івано-Франківської обласної клінічної лікарні.

24 квітня 2018 року, приблизно о 01 год. 30 хв. потерпілий ОСОБА_16 помер в умовах реанімаційного відділення Івано-Франківської обласної клінічної лікарні. Згідно висновку експерта №35 від 04 червня 2018 року, смерть ОСОБА_16 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку, під та над тверду оболонку головного мозку, крововиливом в м`які тканини голови, синцями та саднами в ділянках голови, яка ускладнилась набряком головного мозку.

Унаслідок умисно нанесених ОСОБА_10 . ударів, потерпілому ОСОБА_16 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку у правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, зі сторони основи в правій скроневій ділянці, у лівій тім`яній ділянці, під тверду мозкову оболонку в правій тімяно-скроневій ділянці з переходом на ліву тім`яно-потиличну ділянку, (близько 30 мл рідкої темно-червоної крові, і 10 мл рихлих згортків), над тверду мозкову оболонку, в правій тімяно-скроневій ділянці, (близько 15 мл рихлих згортків), крововиливів в м`які тканини голови в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, в лівій скроневій ділянці, в лівій лобно-тім`яній ділянці, в лівій завушній ділянці, синців на верхній повіці правого ока, на нижній повіці лівого ока, в лівій завушній ділянці, на підборідді зліва, саднами в лобній ділянці зліва, в лобно-тім`яній ділянці посередині, лівій виличній ділянці на нижній повіці лівого ока, яка ускладнилась набряком головного мозку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що є небезпечним для життя в момент спричинення, та синців в ділянках голови, грудної клітки, живота, верхніх та нижніх кінцівок, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Наведені дії ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вироку, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вважає, що вирок Галицького районного суду від 13 листопада 2023 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неповноти судового розгляду.

Зазначає, що суд безпідставно визнав недопустимими надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_21 , зокрема судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом висновок експерта № 35 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 від 04 червня 2018 року, з підстав вчинення грубих порушень Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів; суперечливих висновків, які в ньому викладені, недостатності та якості обґрунтування (том 2 a.п. 164-170). Проте у даному випадку порушень норм законодавства при проведенні судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_16 допущено не було, а вказані технічні помилки могли бути усунені шляхом призначення повторної (комісійної) експертизи. Здійснюваної зокрема судом з метою прийняття повного. Об`єктивного та неупередженого кінцевого рішення.

Вказує, що судом першої інстанції визнано недоведеним обвинувачення ОСОБА_10 з мотивів визнання недопустимим, як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 19 вересня 2018 року за участі підозрюваного ОСОБА_10 із додатком (DVD диском із відеозаписом зазначеної слідчої дії). з підстав, що вказана слідча дія являється протоколом допиту (том. 2 а.п. 224-229, a.п. 199). Проте у даному випадку зазначені системи гарантій підозрюваному ОСОБА_10 під час досудового розслідування даного кримінального провадження були дотримані. Так, під час проведення слідчого експерименту окрім підозрюваного ОСОБА_10 , у його проведенні було забезпечено участь його захисника, понятих та інших учасників, безперервна відеозйомка слідчої дії. Будь-яких зауважень від учасників слідчого експерименту не надходило.

Відомості отримані шляхом проведення слідчого експерименту повністю узгоджуються із показаннями ОСОБА_10 наданими під час досудового розслідування та у ході розгляду кримінального провадження в суді, вони не являються викривальними, вказують на місце події та спосіб нанесення тілесних ушкоджень, а тому не можуть судом визнаватись недопустимими як доказ.

Наголошує, що твердження суду щодо можливості спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень іншими особами за інших обставин є малоймовірними та не мають логічного змісту.

Вказує, що посилання суду у вироку на ту обставину, що «свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , пояснили, що на тілі ОСОБА_16 , під час бійки з ОСОБА_10 та після бійки тілесних ушкоджень та слідів крові вони не бачили» теж має логічне обґрунтування, оскільки на стадії досудового розслідування вказані свідки зазначали протилежне, минуло достатньо часу з моменту обставин події, а бійка між ОСОБА_16 та ОСОБА_10 була динамічною та відбувалась зі швидкою послідовністю ударів.

Також зазначає, що думку сторони обвинувачення обставини кримінального правопорушення досліджені у _судовому засіданні. виключають отримання тілесних ушкоджень (закритої черепно-мозкової травми) ОСОБА_16 внаслідок падінь. Тобто обвинувачений ОСОБА_10 розумів та передбачав, що лише його протиправні дії могли мати негативні наслідки для здоров`я потерпілого ОСОБА_16 .

Зазначає, що при ухваленні вироку від 13 листопада 2023 року, суд допустив істотні суперечності у своїх висновках, зокрема визнав належними та допустимими доказами, покази свідків, які не були очевидцями відповідних подій та отримали показання з чижих слів (односельців), а саме свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 (стосовно можливого отримання травми потерпілим ОСОБА_16 21 квітня 2018 року під час скидання колісниці на віз), покази свідка ОСОБА_22 (стосовно перебування ОСОБА_16 22 квітня 2018 року о 22.00 годин біля свого дому), покази потерпілої ОСОБА_8 (стосовно спричинення її сину тілесних ушкоджень біля школи та біля пам`ятника).

Таким чином, як вбачається зі змісту досліджених доказів та допитаних осіб, виключається спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень іншими особами за інших обставин. Викладені у вироку суду версії не мають логічного змісту та суперечать матеріалам справи.

Наголошує, що судом у ході судового засідання кримінального провадження, на стадії судових дебатів не з`ясовано причини неявки потерпілої у кримінальному провадженні, а саме матері померлого ОСОБА_16 - ОСОБА_8 Представником потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_25 та судом проігноровано права та законні інтереси потерпілої ОСОБА_8 , передбачені п. п. 1, 2, 3, 5, 6 ч. 3 ст. 56 КПК України.

Також вказує, що виправдовуючи обвинуваченого, суд не врахував спрямованість умислу ОСОБА_10 при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_26 , не врахував обстановку, в якій були нанесені удари, місце події, спосіб нанесення та кількість (зокрема значну кількість ударів у ділянку голови які спричинили закриту черепно-мозкову травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку, під та на тверду оболонку головного мозку, крововиливом в м`які тканини голови, синці та садна в ділянках голови, яка ускладнилася набряком головного мозку, характер і локалізацію тілесних ушкоджень (зокрема значна кількість синців та саден в ділянках голови), причини припинення злочинних дій, причину смерті потерпілого ОСОБА_26 .

Також судом не досліджена та обставина, що вироком Рогатинського районного суду від 24 квітня 2023 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17 тисяч гривень. Вирок суду набрав законної сили.

Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вироку, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та неповноти судового розгляду.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим доказом висновок експерта № 35 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 від 04 червня 2018 року, з підстав вчинення грубих порушень Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів; суперечливих висновків, які в ньому викладені, недостатності та якості обґрунтування. Проте жодних сумнівів щодо належності та допустимості висновку судово-медичної експертизи у сторони публічного обвинувачення не виникало, клопотання про призначення комісійної судової експертизи, ні стороною обвинуваченні, ні стороною захисту не заявлялись, усі суперечності та неточності було усунуто у ході допиту судово-медичного експерта у судовому засіданні.

Вказує, що судом першої інстанції визнано недоведеним обвинувачення ОСОБА_10 з мотивів визнання недопустимим, як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 19 вересня 2018 року за участі підозрюваного ОСОБА_10 із додатком (DVD диском із відеозаписом зазначеної слідчої дії), з підстав, що вказана слідча дія являється протоколом допиту. Слідчий експеримент із ОСОБА_10 було проведено безпосередньо після події вчинення кримінального правопорушення, а саме слухання кримінального провадження та безпосереднє дослідження доказів відбулось за 5 років після події злочину, що свідчить про безумовне доказове значення протоколу проведення слідчого експерименту із відображенням на технічному носії ходу його проведення

Також зазначає, що при ухваленні вироку, суд допустив істотні суперечності у своїх висновках, зокрема визнав належними та допустимими доказами, покази свідків, які не були очевидцями відповідних подій та отримали показання з чижих слів, а саме свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , покази свідка ОСОБА_22 , покази потерпілої ОСОБА_8 . При цьому суд не врахував, що ОСОБА_8 при житті та свідомості спілкувалась із померлим, є потерпілою у кримінальному провадженні, і її покази у повному обсязі повинні бути покладені в основу обвинувального акту та враховані при прийнятті судом кінцевого та законного рішення.

Як вбачається зі змісту досліджених доказів та допитаних осіб. виключається спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень іншими особами за інших обставин. Викладені у вироку суду версії не мають логічного змісту та суперечать матеріалам справи. Також судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які стосуються належного забезпечення прав потерпілого.

Наголошує, що суд не врахував спрямованість умислу ОСОБА_10 при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_26 , не врахував обстановку, в якій були нанесені удари, місце події, спосіб нанесення та кількість, характер і локалізацію тілесних, причини припинення злочинних дій, причину смерті потерпілого тощо.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_27 вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.,

- прокурор просив вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- представник потерпілої ОСОБА_9 просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що в їх задоволенні необхідно відмовити, з наступних підстав.

На переконання колегії суддів вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції дотримався загальних засад судочинства, а саме змагальності сторін, забезпечив безсторонность суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор та представник потерпілої наголошують на тому, що стороною обвинувачення надано достатньо належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В той час, за результатами апеляційного розгляду доводи прокурора та представника потерпілої не знайшли свого підтвердження.

Так, згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На недопустимості порушення принципу презумпції невинуватості наголошує Європейський суд з прав людини - особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однією із загальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, виправдувальний вирок ухвалено за наявності достатніх для цього підстав.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виправдувальний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України відповідає вимогам закону. Судове рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу . При цьому, вирок містить належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, в тому числі, у відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У кримінальному провадженні № 0000087 ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. що спричинило смерть потерпілого,.

Для встановлення фактичних обставин, які мають значення для цього кримінального провадження, суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілу, свідків, експертів, дослідив такі письмові докази: внесені відомості до ЄРДР № 0000087 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, протокол огляду місця події від 24 квітня 2018 року (том 2 а.п. 124-125), протокол огляду місця події від 23 квітня 2018 року ( том 2 а.п. 126-131), протокол огляду місця події від 23 квітня 2018 року із фото таблицею до нього (том 2 а.п. 232), протокол огляду місяця події від 23 квітня 2018 року із фото таблицею до нього (том 2 а.п. 140-151), ухвалу слідчого судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2018 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно (том 2 а.п. 188-190), протокол огляду місця події від 23 квітня 2018 року із фототаблицею до нього (том 2 а.п. 152-158), протокол огляду місця події від 23 квітня 2018 року із фото таблицею до нього (том 2 а.п. 159-163), висновок експерта №35 (том 2 а.п. 164-170), акт № 519 судово-токсикологічного дослідження крові (том 2 а.п. 195), висновок судово-гістологічної експертизи головного мозку, твердої мозкової оболонки, серця, м`яких тканин голови № 521 від 31 травня 2018 року (том 2 а.п. 196-197), акт судово-медичного дослідження № 104 (том 2 а.п. 198), висновок експерта № 259 від 23 травня 2018 року, судово-медичної експертизи (том 2 а.п. 199-201), висновок експерта №99 від 13 червня 2018 року судово-медико-криміналістичної експертизи куртки, футболки, штанів з ременем, шортів потерпілого ОСОБА_16 (том 2 а.п. 202-210), висновок експерта №257 від 23 травня 2018 року (том 2 а.п. 211-212), висновок експерта №98 від 13 червня 2018 року судово-медико-криміналістичної експертизи светра спортивного, футболки, штанів, кросівок підозрюваного ОСОБА_10 із фото таблицями до неї (том 2 а.п. 213-219), протокол отримання зразків для експертизи від 23 квітня 2018 року (том 3 а.п. 56), висновок експерта № 258 від 22 травня 2018 року (том 2 а.п. 220), висновок експерта № 65 від 25 травня 2018 року (том 2 а.п. 221-222), протокол № 4 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 23 квітня 2018 року (том 2 а.п. 223), протокол проведення слідчого експерименту від 19 червня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 та DVD диск із відеозаписом зазначеної слідчої дії (том 2 а.п. 224-229), постанову про визнання речовими доказами від 23 квітня 2018 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції належно перевірив надані докази в межах пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення та їх оцінив, як з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що не доведено наявність складу кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_10 , що є реабілітуючою обставиною та стало підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

В інших випадках, коли в діях обвинуваченого немає всіх необхідних елементів складу того або іншого злочину за об`єктом, об`єктивною стороною, суб`єктом і суб`єктивною стороною, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що висновок експерта №35 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 від 04 червня 2018 року є недопустимим доказом, оскільки висновок є недостатньо обґрунтованим, неясним, містить суперечливі висновки, містить грубі порушення Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, які регламентують порядок проведення експертизи.

Зміст висновку судово-медичної експертизи не доводить винуватість особи, а лише підтверджує наявність тілесних ушкоджень у потерпілого та причини його смерті.

Порушення, допущені під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 , на думку суду першої інстанції, не були компенсовані допитом експерта ОСОБА_28 , який проводив зазначену експертизу, та допит якого проводився судом для з`ясування та усунення зазначених вище суперечностей, роз`яснення висновку.

Також висновок експерта №35 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 оголошувався та досліджувався судом разом із учасниками процесу в судовому засіданні у повному обсязі, сторона захисту звертала увага сторони обвинувачення на наявність суттєвих недоліків, розбіжностей, суперечностей та порушень, які містяться у зазначеному висновку, проте клопотання про призначення повторної, або додаткової експертизи суду не заявлялось.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що протокол проведення слідчого експерименту від 19 червня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 є недопустимим доказом та в силу ч. 2 ст. 86 КПК України, що унеможливило посилання на них при ухваленні судового рішення.

Вказана слідча дія фактично є допитом обвинуваченого.

Як зазначив суд першої інстанції, в ході досудового розслідування проведено ряд досліджень та експертиз, а саме: судово-токсикологічне дослідження крові трупа ОСОБА_16 під час якого спиртів та ізомерів в крові ОСОБА_16 не виявлено; судово-гістологічну експертизу головного мозку, твердої мозкової оболонки, серця, м`яких тканин голови ОСОБА_16 ; складено акт судово-медичного дослідження, яким в крові трупа ОСОБА_16 виявлений антиген ізосерологічної системи АВО; проведено судово-медичну експертизу одягу ОСОБА_16 за підсумками якої на футболці, куртці виявлено кров людини приналежність якої потерпілому ОСОБА_16 не виключається; проведено судово-медико-криміналістичну експертизу одягу потерпілого ОСОБА_16 , за підсумками якої виявлено сліди ковзання, які могли утворитись внаслідок ковзання по забрудненій ґрунтом травмуючої поверхні так і ковзанні останньої по поверхні одягу, не виключно взутою ногою. Також виявлено сліди, які могли утворитись внаслідок ковзання по трав`яному покриттю. В момент слідоутворення потерпілий міг перебувати в основному у горизонтальному чи наближеному до нього положенні, але не виключена можливість, що в момент спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілий міг перебувати як в горизонтальному, так і у вертикальному положенні і міг бути обернений до нападника в основному передньою поверхнею тіла; за висновками проведеної експертизи на одязі та взутті ОСОБА_10 крові не виявлено; проведено судово-медико-криміналістичну експертизу одягу та взуття ОСОБА_10 , за підсумками якої виявлено сліди ковзання, які могли утворитися внаслідок ковзання по трав`яному покриттю. На спинці футболки виявлено сліди ковзання у вигляді відбитку, схожого на відбиток взуття, які могли утворитися внаслідок ковзання забрудненої ґрунтом травмуючої поверхні по поверхні одягу, не виключено взутою ногою. На футболці виявлено розриви тканини які утворилися від перерозтягнення тканини тупими твердими предметами, якими в тому числі могли бути і руки. У момент утворення слідів ковзання та пошкоджень ОСОБА_10 міг перебувати в основному у горизонтальному чи наближеному до нього положенні, в момент утворення відбитку, схожого на відбиток взуття, міг перебувати, як у горизонтальному, так і у вертикальному положенні і був обернений до потерпілого задньою поверхнею тіла; за підсумками висновку експерта №258, в помарках на марлевих тампонах - змивах з рук підозрюваного ОСОБА_10 кров не виявлено; При судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_10 знайдені епітельні клітини, походження яких за рахунок власного нігтьового ложе вважається найбільш імовірним. Кров у даних об`єктах не виявлена. Даних про присутність клітин потерпілого ОСОБА_16 в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_10 не отримано. При медичному огляду 23 квітня 2018 року, у ОСОБА_10 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено. В судовому засіданні 03 серпня 2023 року оглянуто речові докази - одяг потерпілого та обвинуваченого, на яких виявлено потертості з зеленуватим забарвленням, розрив футболки та кофти обвинуваченого ОСОБА_10 .

Разом з тим наведені факти не підтверджують винуватість ОСОБА_10 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протоколи огляду місця події від 23 та 24 квітня 2018 року, ухвала слідчого судді від 25 квітня 2018 року про накладення арешту, акти судово-токсикологічного дослідження крові, судово-медичного дослідження №№ 519 та 104; висновки експертиз №521, №259, №99, №257, №98, №65; протоколи отримання зразків для експертизи; протокол медичного огляду; постанова про визнання речовими доказами, суд вважає належними та допустимими доказами, але вони поза розумним сумнівом не підтверджують того, що сааме ОСОБА_10 22 квітня 2018 року умисно завдав ОСОБА_16 , тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили його смерть.

Крім того колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги показання потерпілої ОСОБА_8 , оскільки вона не була очевидцем подій які відбувались 22 квітня 2018 року. Конфлікт, спровокований ОСОБА_16 між останнім та ОСОБА_10 мав місце. Показання потерпілої в цій частині не узгоджується та не підтверджується іншими, належними та допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду та показами інших свідків, які безпосередньо були очевидцями подій.

При прийнятті такого рішення враховано, що за час розгляду справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 пояснили, що 22 квітня 2018 року після футбольного матчу який проходив в с. Колоколин, поблизу школи ОСОБА_16 безпідставно напав на ОСОБА_15 з яким відбувся конфлікт під час якого ОСОБА_16 вдарив ОСОБА_15 , який його відштовхнув, далі ОСОБА_16 знов декілька разів вдарив ОСОБА_15 і бігав за ним з штахетом.

Аналогічні пояснення надав суду і обвинувачений ОСОБА_10 . проте органом досудового розслідування перевірка фактів побиття ОСОБА_16 іншими особами не проводилась і такі версії не спростовані.

Також свідки, ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердили, що 22 квітня 2018 року після футбольного матчу який проходив в с. Колоколин, поблизу сільського магазину на ОСОБА_10 безпідставно напав ОСОБА_16 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, бійку свідки розборонили, проте через незначний проміжок часу, ОСОБА_16 знову напав на ОСОБА_10 , їх знову розборонили, а ОСОБА_16 відвезли додому.

При цьому свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , вказали, що під час безпідставно спровокованого ОСОБА_16 конфлікту із ОСОБА_10 останній намагався ухилитись від ударів ОСОБА_16 , захищався, сам не нападав та бійку продовжити не намагався, виривався, при цьому наніс ОСОБА_16 не більше двох-трьох ударів в область тулуба та шиї. Жоден із допитаних свідків, які були присутні на місті події, не зазначив, що ОСОБА_10 бив потерпілого в область обличчя та/або голови, або внаслідок дій ОСОБА_10 . ОСОБА_16 падав, та внаслідок падінь міг отримати черепно-мозкову травму.

Також свідки зазначали, що 21 квітня 2021 року ОСОБА_16 орав город у односельців та отримав травму коли скидав колісницю на віз, і ця колісниця впала йому на голову.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що її сина, ОСОБА_16 22 квітня 2023 року побили тричі, і біля школи, і біля пам`ятника.

Вказані обставини у своїй сукупності, ставлять під сумнів факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 і які в подальшому призвели до смерті, зокрема ОСОБА_10

Відокремити завдані тілесні ушкодження ОСОБА_16 . колісницею, іншими людьми та обвинуваченим ОСОБА_10 неможливо.

Стороною обвинувачення не заявлялось будь-яких клопотань про проведення додаткових експертиз, про зміну обвинувачення, які дали б змогу дійти висновку про доведеність, поза розумним сумнівом факту, спричинення саме ОСОБА_10 всіх тілесних ушкоджень які виявлені у ОСОБА_16 .

Таким чином сукупність доказів, не яку посилається державний обвинувач не доводять саме факту спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_16 внаслідок яких настала смерть останнього.

Проаналізувавши сукупність доказів по справі, що були досліджені судом першої інстанції, колегія суддів доходить до висновку про відсутність будь-які інші доказів вчинення ОСОБА_10 дій, які б підтверджували факт спричинення ним тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 і які потягли за собою його смерть.

Також органом досудового розслідування не спростовані версії спричинення ОСОБА_16 тілесних ушкоджень іншими особами за інших обставин.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку, що ОСОБА_10 слід виправдати у пред`явленому за ч. 2 ст. 121 КК України обвинуваченні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції не встановив підстав, на які посилаються сторони, зокрема істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, для скасування виправдувального вироку та ухвалення обвинувального вироку, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Рогатинського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5