Справа №592/4010/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1080/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 592/4010/22 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.03.2024, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачена ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки при ухваленні вироку суд не врахував належним чином її пояснення щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень, не надав оцінки наявним у провадженні доказам, призначив занадто суворе покарання. Вона відбула значну частину покарання, яке підлягає зарахуванню на підставі ч. 5 ст. 72 КК, щиро розкаялася у вчиненому, а тому просить пом`якшити призначене судом покарання;

- захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання її підзахисній, застосувавши ст. 75 КК із покладенням відповідних обов`язків, оскільки обвинувачена вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочинів, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 19.03.2024 ОСОБА_10 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК, та їй було призначене покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК у виді трьох років обмеження волі; за ч. 1 ст. 357 КК у виді двох років обмеження волі; за ч. 3 ст. 357 КК у виді двох років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_10 засуджена цим вироком та вироками Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.07.2023 і Зарічного районного суду м. Суми від 13.06.2023, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 визначене покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років. За ч. 4 ст. 185 КК призначене покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення. На підставі ст. 71 КК, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироками Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.07.2023 та Зарічного районного суду м. Суми від 13.06.2023 і остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років два місяці. Стягнуто з ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди на користь ОСОБА_14 1198 грн, на користь ОСОБА_15 в розмірі 1065 грн та на користь ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» в розмірі 999 грн, на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 6327,10 грн.

Відповідно вироку суду, 10.02.2022 у період часу з 13-03 год. до 13-07 год. ОСОБА_10 у торгівельному залі магазину ТМ «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 1, таємно, взяла з торгівельної полиці майно на загальну суму 715 грн, після чого, пройшовши касову зону, не сплативши за вказаний товар, направилася до виходу з магазину, таким чином, виконавши всі дії, які вважала необхідними для викрадення чужого майна, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки останню було затримано охоронцем магазину.

08.06.2022 близько 11-05 год. ОСОБА_10 , знаходячись в приміщенні магазину «HARD» в ТРЦ «Лавина» за адресою: м. Суми, просп. Михайла Лушпи, 4/1, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в торгівельній залі магазину викрала джинси «Versace», чим спричинила ОСОБА_14 майнову шкоду у розмірі 1198 грн.

17.10.2022 близько 10-59 год. ОСОБА_10 , знаходячись у приміщенні ТРЦ універмаг «Київ» в м. Суми, вул. Кооперативна, 1, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, з торгового стелажу викрала жіночу сумку, чим спричинила ФОП ОСОБА_16 майнову шкоду в розмірі 11195,00 грн.

21.05.2023 близько 04-00 год. ОСОБА_10 , знаходячись у кімнаті АДРЕСА_2 , таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрала належне ОСОБА_17 майно, чим спричинила останньому майнову шкоду у розмірі 6200 грн та незаконно заволоділа належною йому банківською карткою АТ КБ «Приват банк» з № НОМЕР_1 з метою подальшого зняття з неї грошових коштів та ID паспортом, який належить ОСОБА_17 , з метою подальшого його використання у власних цілях, тобто таким чином незаконно заволоділа ними.

18.07.2023 близько 19-30 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні ТОВ «Епіцентр К» за адресою: вул. Героїв Крут, 1/3, м. Суми, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, зі стелажу магазину викрала парфумовану воду вартістю 345,60 грн. В подальшому свій злочинний намір ОСОБА_10 довести до кінця не змогла по незалежним від неї причинам, так як була затримана працівниками охорони гіпермаркету.

27.07.2023 близько 16-20 год. ОСОБА_10 , знаходячись у аптеці № 401 ТОВ «Подорожник Суми», розташованій по вул. Іллінській, 2, м. Суми, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, з полиці аптеки викрала належне ТОВ «Подорожник Суми» майно, чим спричинила останньому шкоду в розмірі 788 грн.

02.08.2023 близько 15-25 год. ОСОБА_10 , знаходячись у магазині «Chest Vope», розташованому по АДРЕСА_3 , таємно, повторно, в умовах воєнного стану, з полиці магазину викрала електронний пристрій «VOOPOO V MATE E», чим спричинила ОСОБА_18 майнову шкоду в розмірі 1065 грн.

11.08.2023 близько 15-40 год. ОСОБА_10 , знаходячись у магазині «Sinsay», розташованому по вул. Нижньовоскресенській, 1, м. Суми, таємно, повторно, в умовах воєнного стану, викрала належне ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» майно, чим спричинила майнову шкоду останньому на суму 549 грн.

22.08.2023 близько 12-50 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні магазину «Reserved» по вул. Харківській, 2/2, м. Суми, таємно, повторно, з корисливою метою, в умовах воєнного стану намагалася викрасти належне ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» майно на суму 999 грн. В подальшому свій злочинний намір ОСОБА_10 довести до кінця не змогла по незалежним від неї причинам, так як була затримана працівником магазину.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення вироку суду без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_11 про суворість призначеного покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Таким чином, при призначенні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції дотримався вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, їх кількість, тяжкість, особу винної, яка раніше судима, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, обставин, які обтяжують покарання суд не встановив, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК в межах санкції відповідних статей, яке на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення одночасно в стані алкогольного і наркотичного сп`яніння.

Аналізуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції правильно відхилив доводи обвинуваченої про можливість застосування до неї положень ст. 69 і 75 КК, оскільки жодна із наведених обвинуваченою та її захисником обставин не можуть знівелювати вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК, за викладених у вироку обставин, що у свою чергу унеможливлює призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК) і звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 і 76 КК), оскільки у кримінальному провадженні відсутні такі обставини, що одночасно як пом`якшують покарання, так й істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, ураховуючи при цьому її особу.

На підставі викладеного, визначене судом першої інстанції покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), тому доводи апеляційних скарг про наявність обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки усім фактичним обставинам кримінального провадження, включаючи зазначені обвинуваченою та її захисником була надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у судовому рішенні з наведенням мотивів.

Визначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав та інтересів особи, не становить «особистий надмірний тягар», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. При цьому суд першої інстанції правильно визначив остаточне покарання ОСОБА_10 за сукупністю кримінальних правопорушень (ч. 1 і 4 ст. 70 КК) і за сукупністю вироків (ст. 71 КК).

Оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 19.03.2024 відносно ОСОБА_19 залишити без змін, а її апеляційну скаргу та захисника ОСОБА_13 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4