КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/4505/2024 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 5 ст. 185 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 , -

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11червня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 серпня 2024 року включно. Раніше встановлений розмір застави у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн залишено без зміни.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Сторона захисту вважає, що підстав для задоволення клопотання прокурора без належного обґрунтування наявності ризиків, у суду не було.

На думку апелянта, клопотання прокурора не містить доказів наявності ризиків, на які посилається прокурор. Так, сторона захисту вважає, що лише суворість можливого покарання не є свідченням того, що ОСОБА_7 порушуватиме процесуальну поведінку. Захисник вважає, що ОСОБА_7 не має ні наміру, ні можливості ухилятись від явки до суду. У обвинуваченого вилучили паспорт для виїзду за кордон, наразі діє воєнний стан, а тому ОСОБА_7 не матиме змоги покинути територію України.

Поза увагою суду, на думку апелянта, залишились дані про особу ОСОБА_7 , який є військовослужбовцем ЗСУ, має офіційний дохід, одружений, має неповнолітніх дітей, що свідчить про міцні соціальні зв`язки.

Необґрунтованими, на думку захисника, є мотиви суду першої інстанції про можливість незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні та можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані стороною захисту та судом першої інстанції матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час судового розгляду суд відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як убачається з матеріалів, наданих захисником та судом першої інстанції, судом розглянуто клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та клопотання захисника про зміну його підзахисному вказаного запобіжного заходу на більш м`який. Судом заслухано думку сторін кримінального провадження, вивчено матеріали судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Судом враховано те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів різного ступеню тяжкості, передбачених ч. 5 ст. 185; ч. 1 ст. 263 КК України. Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом ретельно проаналізовані дані про особу обвинуваченого та обґрунтовано встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Так, судом першої інстанції враховано обставини скоєння інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, покарання, яке може бути призначене, за умови визнання його винним, що, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (п. 80), в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи стадію судового розгляду вказаного кримінального провадження, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю ризику незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілу та свідків, які ще не були допитані судом. Крім того, на даний час також відсутні дані про зменшення або зникнення ризиків, доведених прокурором під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів також не вбачає.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року. Тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 407, ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до09 серпня 2024 року включно, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4