Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6917/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія ст.422-1 КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю секретаря: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 березня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 до 10 травня 2024 року,-

встановила:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 травня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів та може продовжити злочинну діяльність для забезпечення свого існування, також не виключається можливість його незаконно впливати на свідків.

Крім того, з огляду на тяжкість можливого покарання за злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_10 є підстави вважати, що останній перебуваючи на волі, буде переховуватись від суду, про що свідчить також той факт, що обвинувачений під час досудового розслідування оголошувався у розшук та провадження відносно нього зупинялось саме з цих підстав.

В апеляційній скарзі, як вбачається з її змісту, обвинувачений ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати, як таку що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства та ґрунтується на припущеннях.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою застосувати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначає, що зазначені в ухвалі ризики є необґрунтованими припущеннями прокурора і не підтверджені доказами.

Посилається на те, що суд прийняв до розгляду клопотання без дотримання вимог КПК, а саме до клопотання мають бути додані відомості про те як ризики змінилися у порівнянні звернення з клопотанням вперше про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Вважає, що суд порушив положення ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості і посилався на попередні судимості ОСОБА_10 натомість мав право оцінювати та враховувати лише його попередню поведінку під час застосування раніше до нього запобіжних заходів.

Наголошує, що висунуте обвинувачення є необґрунтованим. Підстави розшуку ОСОБА_10 не відповідають фактичним обставинам даного кримінального провадження, оскільки розшук фактично не здійснювався, адже ОСОБА_10 не переховувався від правоохоронних органів, а тривалий час на встановлення його особи був затрачений через невірне написання його прізвища.

Також жодної повістки йому не було надіслано поліцією в період з 30.04.2022 по 27.09.2022.

Зазначає, що ОСОБА_10 має міцні родинні зв`язки та постійне місце проживання, а також має рідну сестру, що свідчить про можливість обрання йому іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, а також і альтернативного у вигляді застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який не працює, не має постійного джерела доходу, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, востаннє 31.05.2011 р. був засуджений за ч.4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі, а у даному кримінальному провадженні оголошувався у розшук.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_10 нових кримінальних правопорушень, відповідно до обвинувального акту, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, які пов`язані із застосуванням насильства, умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за які передбачено призначення покарання лише у виді позбавленням волі на значні терміни свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та обґрунтовано свідчать про існування ризиків повторного вчинення злочинів, ухилення від суду, незаконного впливу на свідків.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Доводи захисника про незаконність оголошення розшуку ОСОБА_10 не є предметом розгляду у вказаній справі, а тому апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку цьому рішенню і для його оскарження існує інший порядок, визначений ст. 303 КПК України.

Не може колегія суддів погодитись і з доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачення ОСОБА_10 необґрунтоване, оскільки він має статус обвинуваченого і стосовно нього здійснюється розгляд кримінального провадження по суті пред`явлено йому обвинувачення, а тому лише суд першої інстанції провівши дослідження усіх доказів вправі надавати їм оцінку та вирішувати чи доведена вина особи у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження не може перевірити вказані доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_10 має міцні родинні зв`язки та постійне місце проживання, а також має рідну сестру, не є переконливим аргументом для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, доводи захисника ОСОБА_8 , що суд необґрунтовано не визначив розмір застави є надуманими, оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_10 із застосуванням насильства, що давало суду підстави не визначати розмір застави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянтів щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 березня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 до 10 травня 2024 року , без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: