Справа №953/6050/22
Провадження №1-кп/635/52/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

обвинуваченої (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

секретар судових засідань ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадження.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що обвинуваченій інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою ОСОБА_6 може виїхати за межі території України та переховуватись від органів досудового слідства та суду. Крім того, враховуючи, що свідки у кримінальному провадженні це місцеві жителі сел.Кутузівка Харківського району Харківської області, яких ОСОБА_6 може знати у зв`язку із своєю депутатською діяльністю та має можливість впливати на їх життєдіяльність, використовуючи своє положення депутата та секретаря Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області. Враховуючи вказане, запобігання зазначеним ризикам не можливе шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, зазначила, що тривалий час перебуває під вартою, винуватою себе не визнає, докази її винуватості відсутні, а також посилалась на погіршення стану здоров`я і відсутність належної медичної допомоги.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, вважає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення під час обрання та продовження міри запобіжного заходу жодним чином не підтверджені та грунтуються на припущеннях, ОСОБА_6 сумлінно дотримувалась умов перебування у слідчому ізоляторі. Зазначила, що стороною обвинувачення не доведено, що мета застосування запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до обвинуваченої іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Вважає, що ризики, передбачені ч. ст. 177 КПК України, та обставини, які б давали підстави застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в даному кримінальному провадженні відсутні. Застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави чи іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою буде достатньо для забезпечення виконання покладених на неї обов`язків. Заявила клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 у порядку ст.201 КПК України, з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у мінімальному розмірі. В обґрунтування клопотання посилалася на те, що раніше вказане кримінальне провадження перебувало на розгляді іншого суду за звинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111-2 КК України. Зазначила, що у зв`язку із відсутністю прямих, достатніх та належних доказів, які б окремо або в своїй сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, наявністю доказів, які доводять непричетність її до інкримінованого правопорушення, а також наявністю у сторони захисту зауважень щодо порядку отримання доказів, у зв`язку з чим деякі з них мають бути визнані недопустимими, вважає що подія кримінального провадження не може бути доведена. Також захисник як на підставу для зміни застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилалася на погіршення стану здоров`я обвинуваченої та потребу в обстеженні і лікуванні, які не можливо здійснити в умовах слідчого ізолятору. Незважаючи на неодноразові звернення ОСОБА_6 щодо проведення належного медичного обстеження та необхідного лікування їй відмовляють. Вважає, що погіршення стану здоров`я обвинуваченої, наявність альтернативного житла, розташованого не за місцем проживання свідків, може свідчити про те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2022 року щодо ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 05 липня 2022 року. Надалі, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюбез визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом, останній раз до 03 березня 2024 року включно.

В провадженні Київського районного суду м.Харкова перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України. Разом з цим, 24 липня 2023 року прокурором змінено обвинувачення відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , і відповідно до зміненого обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України. При цьому, в судовому засіданні, призначеному на 04.01.2024 року, прокурор подав змінений обвинувальний акт від 13.12.2023 за яким ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч.1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Строк тримання під вартою обвинуваченої закінчується 03 березня 2024 року.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 судом було встановлено в тому числі наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченої переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченої, яка вдова, займає посаду секретаря Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області, є депутатом VII скликання Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області, раніше не судима, на вихованні неповнолітніх дітей не має, має зареєстроване місце проживання на території вчинення інкримінованого їй злочину.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженою до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачена перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, незаконно впивати на свідків з метою зміни ними показань на її користь.

Стосовно посилання захисника обвинуваченої щодо відсутності доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявності доказів, які доводять її непричетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення, недопустимість деяких доказів суд зазначає, що справа не розглядалася по суті, докази не досліджувались, свідки не допитані, а оцінка доказам буде надана у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.

Крім того, на підтвердження доводів обвинуваченої та її захисника щодо поганого стану здоров`я ОСОБА_6 та неможливості утримання останньої під вартою в установі попереднього ув`язнення суду не надано жодних підтверджуючих медичних документів, відомості щодо самостійного її звернення до адміністрації ДУ «Харківській слідчий ізолятор» з приводу надання їй медичної допомоги і відмови у наданні такої допомоги суду також не надано.

Посилання захисника обвинуваченої на те, що ОСОБА_6 раніше не судима, має постійне місце проживання, місце роботи, позитивні характеристики, на утриманні матері-інваліда, колегія суддів приймає до уваги, але самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_6 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що судовий розгляд кримінального провадження тільки розпочатий,колегія суддів приходить до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченої під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно до Указу Президента України №64/2022 в Україні, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого продовжено.

Відповідно до ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає не доцільним визначати розмір застави.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченої у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченій відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 28 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 28 квітня 2024 року включно.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04 березня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3