Справа № 752/2571/24 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3323/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0003321 від 19.10.2023 року за апеляційною скаргою прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003321 від 19.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повернуто прокурору.

Вказане рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки наявне формулювання обвинувачення виходить за межі вказаної юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 . Вказав також про те, що орган досудового розслідування не здійснив повну та належну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , а тому ані суд, ані сторона захисту не зможе визначити обсяг та межі обвинувачення. Крім того зазначив, що вказані суперечності формулювання обвинувачення і кваліфікації дій особи, фактично позбавляють сторону захисту належним чином здійснювати захист під час судового розгляду, оскільки обвинуваченому неможливо зрозуміти від якого обсягу обвинувачення будувати позицію захисту - від викладу формулювання обвинувачення або від кваліфікації його дій. Таким чином, суд вказав, що така невідповідність не є формальною та може призвести до скасування будь-якого прийнятого судом кінцевого рішення у зв`язку із порушенням права на захист обвинуваченого. Так, суд вважає, що обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 , є незрозумілим і неконкретним, що позбавляє обвинуваченого в повній мірі зрозуміти суть обвинувачення та використати своє право на захист. Також суд вказав, що об`єктивна сторона в діях ОСОБА_7 не може бути продовжена іншою особою, а умисел ОСОБА_7 - це виключно психічне ставлення до діяння і його наслідків, а отже особа на ім`я ОСОБА_8 , якому обвинувачення не пред`явлено, не може виконувати дії, які містять ознаки складу злочину та не може продовжувати розпочатий іншою особою умисел. Крім того, зазначив про те, що в обвинувальному акті в розділі 9 не вказана дата складення та затвердження обвинувального акту, що свідчить про його невідповідність вимозі п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій указав на незаконність оскаржуваної ухвали у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що усі відомості, що передбачені п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, містяться в обвинувальному акті в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 . Також вказав про те, що питання про невідповідність викладення в обвинувальному акті фактичних обставин справи, а також їх узгодженість з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії розгляду справи суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин справи чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження або спростування. Так, вказав про те, що таких висновків суд може прийти тільки після проведення в повному обсязі судового розгляду справи з дослідженням матеріалів кримінального провадження, що не передбачено на стадії підготовчого розгляду справи, а тому висновки суду на цьому етапі розгляду справи є передчасними. Також зазначив, що конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд і не можуть бути предметом оцінки під час підготовчого судового засідання. Разом з тим, вказав, що обвинувачений для захисту своїх прав під час судового засідання наділений правами, передбаченими ст. 42 КПК України, та під час підготовчого судового засідання ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просили призначити справу до судового розгляду, після чого можна зробити висновки, що стороні захисту є зрозумілим обвинувачення та фактичний виклад обставин. За наведених обставин, просив скасувати оскаржувану ухвалу та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції для проведення судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Однак, з вказаним висновком суду колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, а саме: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого; 3) анкетні відомості кожного потерпілого; 3-1) анкетні відомості викривача; 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта; 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складання та затвердження.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0003321 від 19.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які слідчий, прокурор вважали встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване обвинувачення, тобто, викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор, також обвинувальний акт містить зазначення інших відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому посилання суду першої інстанції, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є безпідставним.

Колегія суддів вважає не у повній мірі обґрунтованими доводи суду першої інстанції про те, що наявне формулювання обвинувачення виходить за межі вказаної юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 та є незрозумілим і неконкретним, внаслідок чого обвинуваченому неможливо зрозуміти обсяг обвинувачення та будувати свій захист. Так, в обвинувальному акті викладені ті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, а відтак і сформульоване відповідне обвинувачення, тобто викладена позиція сторони обвинувачення в такому виді, як це вважає за правильне прокурор. Втручання суду у це обвинувачення або надання йому правової оцінки на цій стадії кримінального провадження законом не передбачено. Крім того, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду від 19.02.2024 року та журналу судового засідання від 19.02.2024 року, сторона захисту в судовому засіданні не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду, не заявляла клопотання про повернення обвинувального акта, що свідчить про те, що сформульоване обвинувачення зрозуміле всім учасникам кримінального провадження, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Посилання суду на відсутність в обвинувальному акті дати та місця його складання та затвердженняне є підставою для повернення обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні, оскільки вказане не перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, тим паче враховуючи, що не зазначення в розділі 9 обвинувального акта вказаної інформації, на думку колегії суддів, є суто технічною помилкою, адже на першій сторінці обвинувального акта зазначено дату затвердження обвинувального акта прокурором Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_10 - 30 січня 2024 року з підписом та печаткою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що невідповідність обвинувального акта вимогам, які передбачені для обвинувального акта відповідними положеннями КПК України є вичерпною підставою для повернення обвинувального акта. Тому інші недоліки досудового розслідування при їх встановленні, в тому числі і такі, які стосуються порушення прав учасників кримінального провадження, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності його вимогам КПК.

Таким чином під час апеляційного розгляду колегією суддів не було встановлено порушень, допущених при складанні обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , які б перешкоджали суду першої інстанції призначити кримінальне провадження до судового розгляду, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість повернення обвинувального акта є слушними, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України - скасуванню з поверненням матеріалів провадження до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314-317 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києвазадовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003321 від 19.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України повернуто прокурору - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 314 - 317 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4