ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/4116/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/914/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000851 від 14.10.2022 за частиною 4 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 21.04.2024 року включно, без визначення розміру застави. Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою визначити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що обвинувачений протягом чотирьох місяців вільно переміщався, фактично кожного дня перебував на своєму робочому місці, завжди був на зв`язку. Висновок щодо вірогідності втечі ОСОБА_6 у квітні 2023 жодним чином не підтверджує той факт, що ОСОБА_6 буде переховуватися. За весь період досудового розслідування ОСОБА_6 не вчинив жодних дій, направлених на втечу.

Обвинувачений має постійне місце проживання в м. Харків, одружений, має двох дітей, мав змогу зникнути після обшуку на його підприємстві, але попри це залишився. Слідчим суддею було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, ОСОБА_6 , сплативши заставу, був звільнений з-під варти. Проте, ухвалою суду апеляційної інстанції щодо обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Після ухвалення судового рішення обвинувачений залишився та чекав представників конвойної служби. Обвинувачений жодним чином не намагався вплинути на свідків. Станом на 16.02.2024 в судовому засіданні вже були допитані всі свідки сторони обвинувачення та сторони захисту. Жоден зі свідків не підтвердив, що був тиск. Обвинувачений є фізичною особою-підприємцем, по теперішній час сплачує податки та виплачує заробітну плату найманим працівникам, має міцні соціальні зв`язки. Захисник вважає, що прокурором не надано доказів існування ризиків.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про наявність підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, небезпідставно врахував обставини інкримінованого злочину, вчиненого під час воєнного стану, який посягає на основи національної безпеки України, продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які не зменшилися, та дійшов обгрунтованого висновку, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Висновок суду щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України є мотивованим, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Захисник зазначає в апеляційній скарзі, що всі свідки сторони обвинувачення вже допитані судом першої інстанції, що виключає наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Разом з тим, як обгрунтовано зазначено судом в оскаржуваній ухвалі, необхідність допиту свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, але й під час судового провадження. Крім того, під час дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів судом, може виникнути необхідність у здійсненні повторного допиту свідків, додаткового з`ясування тих чи інших обставин. Враховуючи, що судовий розгляд ще не завершено, наявність ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні не виключена. З огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, а саме провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, посилання суду на ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України не є безпідставним, оскільки характер інкримінованого злочину вказує на можливу наявність зв`язків обвинуваченого з представниками держави-агресора та його можливість вжити заходи для переховування від суду, що перешкодить подальшому судовому провадженню. Доводи захисника з приводу належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування, після внесення застави та звільнення з-під варти, невжиття останнім заходів до переховування не спростовують висновку суду щодо існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки судовий розгляд триває та під загрозою можливого покарання обвинувачений може вдатися до відповідних дій на цій стадії у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу. Заслуговують на увагу посилання адвоката на наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, однак такі дані не є достатньою гарантією його належної процесуальної поведінку у випадку зміни запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не втратили свою актуальність. Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні, відповідно до положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України обґрунтовано не визначив розмір застави. Висновки суду щодо не визначення розміру застави, враховуючи пред`явлене обвинувачення та існування ризиків, передбачених пунктом 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, є законними та обґрунтованими.

У зв`язку із наведеним, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2024 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: