ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4809/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1575/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
У Х В А Л А

(про відмову у відкритті апеляційного провадження)

17 червня 2024 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , на підставі ст. 398 КПК України, перевіривши апеляційну скаргі захисника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2024 року стосовно ОСОБА_4 , -

У С Т А Н О В И В:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2024 року затверджено угоду про примирення між засудженим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 , укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_3 ..

Визнано ОСОБА_4 винним за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Не погодившись з вказаним рішенням, захисник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити, в частині призначення іспитового строку, зменшивши іспитовий строк до одного року.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, вважаю, що у відкритті провадження за скаргою слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, зокрема вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Зазначений перелік меж і підстав, є вичерпним.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено суттєві особливості розгляду кримінальних проваджень на підставі угод (диференціація процесуальної форми). Главою 35 КПК встановлено умови, за яких може бути укладено угоду про примирення або угоду про визнання винуватості, вимоги до змісту угоди, наслідки укладення та затвердження угоди, порядок судового провадження на підставі угоди.

За змістом ч. 2 ст. 473 КПК наслідком укладення та затвердження угоди про примирення є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу.

Зі змісту апеляційної скарги захисника видно, що захисник не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині визначеного судом терміну іспитового строку, вважає іспитовий строк тривалістю 2 роки надто суворим і таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.

Згідно ст. 471 КПК в угоді про примирення визначаються , серед іншого, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

З технічного запису та журналу судового засідання від 08 травня 2024 року видно, що прокурор, обвинувачений, захисник та потерпілий не заперечували проти затвердження угоди про примирення і призначення ОСОБА_4 покарання згідно з угодою про примирення. При цьому відповідно до вимог ст. 474 КПК України суд, окрім іншого, з`ясував у обвинуваченого, захисника та потерпілого чи розуміють він наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, а також вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

З наявної в матеріалах провадження угоди про примирення видно, що сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та покладення на нього обов`язків, визначених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.76 КК України.

При цьому в цій угоді про примирення не було визначено конкретний термін іспитового строку, який необхідно було застосувати до підозрюваного у випадку затвердження угоди, оскільки вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду в межах, визначених ст. 75 КК України.

Таким чином, можливість визначення судом, у випадку затвердження угоди, тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК України, тобто на строк від одного до двох років, з одного боку, та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст.394 КПК України, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди про визнання винуватості, з якими ОСОБА_4 добровільно погодився.

Зазначене узгоджується із постановою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа №161/8590/19, провадження № 51-5646 км 19).

Судом першої інстанції затверджено угоду про примирення та призначено ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк два роки зі звільненням засудженого від його відбування з випробуванням у чіткій відповідності з умовами укладеної сторонами угоди. Судове провадження проведено з дотриманням передбаченої ст.474 КПК України процедури.

Отже, оскільки визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК України, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди, з урахуванням положень ст. 394 КПК України, вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2024 року , за обставин зазначених в апеляційній скарзі захисника, а саме з підстав незгоди з визначеною судом першої інстанції тривалістю іспитового строку, в цьому випадку не може бути оскаржений стороною захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що апеляційна скарга подана на судове рішення виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу, у зв`язку з чим у відкритті апеляційного провадження за скаргою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 394, 399 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 травня 2024 року стосовно ОСОБА_4 .

Копію ухвали разом з апеляційними скаргами та доданими до них матеріалами надіслати захиснику ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2