Справа № 450/4166/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1078/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.304 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,

законних представників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.304 КК України, та призначено покарання: за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України - 12 років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.304 КК України - 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 визначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з 24 червня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання: за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України - 10 років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.121 КК України - 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з часу фактичного затримання з 23 червня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України, обвинуваченого виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_11 у виді домашнього арешту залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Ухвалено закрити провадження по цивільному позову ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Вироком суду обвинувачені визнані винними у тому, що, ОСОБА_9 23.06.2018, приблизно о 21.00 год., спільно з неповнолітніми ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_11 , а також з іншими особами, матеріали щодо яких виділено в окремі провадження, у одному з яких триває досудове розслідування, іншому - обвинувальний акт скеровано до суду, перебуваючи в гаражному приміщенні гаражного кооперативу «Бігунок» на вул. Трускавецькій у м. Львові, керуючись хуліганським мотивом протиставлення себе суспільству в особі громадян ромської національності, самоствердження у спосіб заподіяння шкоди та вчинення насильницьких дій стосовно таких осіб, вияву зневаги до усталених суспільних цінностей, існуючих норм і правил, домовились про вчинення дій, спрямованих на руйнування тимчасового поселення осіб ромської національності (табору ромів), розташованого у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м. Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, та вигнання ромів із зайнятої ними території.

З цією метою, діючи за попередньо розробленим планом, з метою унеможливлення їх впізнання та викриття участі у вчиненні кримінального правопорушення, одягнули на обличчя підшукані маски та на руки - рукавиці і озброїлись заздалегідь заготовленими предметами, пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень, а саме ножами, металевими трубами, дерев`яними палицями, ланцюгами та молотком.

Зокрема, ОСОБА_23 взяв дерев`яну палицю, ОСОБА_21 - саморобний факел, ОСОБА_22 - металевий ланцюг, ОСОБА_7 - ніж, ОСОБА_9 озброївся одночасно ножем і молотком, інші особи, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження, озброїлись аналогічним знаряддям.

Розподіливши між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_11 та інші особи, матеріали стосовно яких виділено в окремі провадження, поділились на групи та мали увійти в табір ромів з метою безпосереднього вчинення зазначених вище дій, а ОСОБА_24 з іншою особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, залишались на підступах до місця розташування табору з метою повідомити про наближення сторонніх осіб інших учасників нападу.

Приблизно о 23.00 год 23.06.2018 зазначені особи направились у лісосмугу біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, увійшовши на місце розташування табору ромів за вказаною вище адресою, впродовж 5 хвилин в період часу приблизно з 23.00 год. до 23.25 год. ОСОБА_9 , у групі з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_26 та з іншими співучасниками відповідно до попередньо узгодженого плану, сумісно вчиняли дії, спрямовані на руйнування табору та вигнання ромів із зайнятої ними території. Зокрема, шляхом завдання ударів руками, ногами, та з використанням ножів, металевих труб, дерев`яних палок, ланцюгів та молотка, незважаючи на численні вимоги жителів поселення припинити їх хуліганські дії, руйнували тимчасові шатра в поселенні, супроводжували свої дії нецензурною лайкою та спричинили тілесні ушкодження проживаючим у поселенні особам. Так, під час реалізації спільних дій учасників нападу ОСОБА_9 завдав два удари власним складним ножем малолітньому ОСОБА_19 в ділянку правого стегна та один удар в ліву бокову поверхню тулуба, чим спричинив потерпілому дві рани на правому стегні та одну рану в лівій боковій поверхні тулуба, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та цим же ножем завдав удар ОСОБА_17 в ділянку лівого передпліччя, чим спричинив їй рану, яка відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Крім того, ОСОБА_9 23.06.2018 в період часу з 21.00 год. по 23.00 год., перебуваючи в гаражному приміщенні гаражного кооперативу «Бігунок» на вул.Трускавецькій у м.Львові, спільно із неповнолітнім ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння смерті іншій людині під час нападу на тимчасове поселення осіб ромської національності, розташованого у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, з метою самоствердження у вищезазначений спосіб, тобто з хуліганських мотивів, домовились про спільне вчинення дій, спрямованих на реалізацію вказаного злочинного умислу з використанням заздалегідь заготовлених ножів.

З цією метою, неповнолітній ОСОБА_7 озброївся ножем, а ОСОБА_9 озброївся одночасно ножем і молотком.

У подальшому, 23.06.2018 в період часу приблизно з 23.00 год. по 23.25 год. ОСОБА_9 та неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи на місці тимчасового поселення осіб ромської національності за вищевказаною адресою, під час вчинення хуліганських дій, пов`язаних із руйнуванням тимчасового поселення осіб ромської національності та вигнанням ромів із зайнятої ними території, з мотивів явної неповаги до суспільства та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, керуючись умислом, спрямованим на заподіяння ОСОБА_28 смерті, завдавали численні удари ножами та молотком по тілу ОСОБА_28 , чим спричинили потерпілому 20 ран, наскрізне ушкодження та 2 садна, від яких останній помер.

Так, ОСОБА_9 маючи при собі заздалегідь заготовлені та пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень складний ніж та молоток, з метою подолання опору ОСОБА_28 завдав по його тілу декілька ударів молотком, від чого він розламався, чим спричинив потерпілому садно на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, садно на зовнішній поверхні правого плечового суглобу, рану на задній поверхні лівого ліктя, рану на зад-ній поверхні лівого стегна та рану вище на 3 см. В подальшому, ОСОБА_9 , використовуючи складний ніж, спільно з невстановленою особою, який також мав при собі заздалегідь заготовлений та пристосований для нанесення тілесних ушкоджень складний ніж типу «метелик», почергово завдавали вказаними ножами численні удари в ділянки голови, живота, спини ОСОБА_28 , чим спричинили йому рану в лівій скроневій ділянці голови, рану на чолі зліва, рану по центру чола більше зліва, рану на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу, рану на задній поверхні лівого плеча, рану на животі в 2 см вліво від пупка, рану на животі зліва, наскрізне ушкодження сальника і стінки тонкого кишечника, рану на задній стінці черевної порожнин зліва з відповідним крововиливом в заочеревинний простір і ліву нирку, рану на спині справа по біляхребтовій лінії на рівні 1 ребра та рану нижче на 3 см, рану на рівні 7 грудного хребця та рану нижче в 5 см.

Водночас, ОСОБА_7 , який мав при собі заздалегідь заготовлений та пристосований для нанесення тілесних ушкоджень ніж, знаходячись позаду ОСОБА_28 завдав клинком ножа декілька ударів по тілу останнього, чим спричинив йому рану в ділянці лівої лопатки, рану в ділянці нижнього кута лівої лопатки та рану нижче в 10 см, рану в ділянці лівої сідниці, рану на задній поверхні лівої легені.

Від отриманих тілесних ушкоджень, а саме проникаючого ножового поранення грудної клітки з пошкодженням легені, проникаючого ножового поранення живота з пошкодження тонкого кишечника, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою не-безпеки для життя на момент спричинення та призвели до гострої внутрішньої кровотечі, ОСОБА_28 помер на місці події.

Крім того, ОСОБА_9 , ігноруючи моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління, що передбачають охорону неповнолітніх від негативного впливу, який може викликати у них рішучість взяти участь у вчиненні кримінальних правопорушень, втягнув їх у зайняття злочинною діяльністю.

Так, ОСОБА_9 23.06.2018 в період часу приблизно з 21.00 год. по 23.00 год., пере-буваючи в гаражному приміщенні гаражного кооперативу «Бігунок» на вул.Трускавецькій у м.Львові, достовірно знаючи, що ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_11 , а також з іншими особами, матеріали щодо яких виділено в окремі провадження, у одному з яких триває досудове розслідування, іншому - обвинувальний акт скеровано до суду є неповнолітніми, шляхом переконання та спонукання, схилив зазначених осіб до вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганства), вчиненого групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а також ОСОБА_7 до вчинення умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_28 з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України, та ОСОБА_7 до спричинення ОСОБА_18 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, які мали місце 23.06.2018 в період часу приблизно з 23.00 год. по 23.25 год. у ході нападу на тимчасове поселення осіб ромської національності, розташоване у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_7 23.06.2018 в період часу приблизно з 23.00 год. по 23.25 год. під час вчинення хуліганських дій, пов`язаних із руйнуванням тимчасового поселення осіб ромської національності, розташованого у лісосмузі біля перехрестя вулиць Трускавецької та Тролейбусної на межі м.Львова і с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, та вигнанням ромів із зайнятої ними території, керуючись умислом, спрямованим на спричинення тяжкого тілес-ного ушкодження, умисно завдав численні удари власним ножем ОСОБА_18 в ділянку спини та грудної клітки справа, чим спричинив потерпілому проникаюче поранення грудної клітки, яке проявилось раною на спині в ділянці кута правої лопатки та рановим каналом, що проникав в праву плевральну порожнину, та супроводжувалось проникненням повітря в праву плевральну порожнину, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення, а також спричинив три рани на задній поверхні грудної клітки, які розташовувались паравертебрально на рівні 9 міжребер`я, одну рану на грудній клітці справа на рівні 6 міжребер`я по задньо-пахвинній лінії та дві рани по задній поверхні у верхній третині правого плеча, котрі закінчувались сліпо, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В мотивах виправдання обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7,12 ч.2 ст.115 КК України, суд першої інстанції зазначив, що стороною обвинувачення окрім протоколів слідчого експерименту від 14.08.2018 року за участі неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_22 та протоколу слідчого експерименту від 20.08.2018 за участі неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_29 , протоколів про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, які були критично оцінені судом першої інстанції, не надано суду жодних доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_11 умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду в частині визнання невинуватим ОСОБА_11 за п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні вказаного злочину та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує на те, що підставою визнання невинуватим ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, є визнання судом недопустимими доказами протоколу обшуку гаражного приміщення гаражного кооперативу «Бігунок» на вул. Трускавецькій у м. Львові від 24.06.2018 року, під час якого виявлено речові докази, а також інших доказів, здобутих стороною обвинувачення на основі цього протоколу обшуку. Приймаючи таке рішення, суд покликався на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.07.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про проведення вищевказаного невідкладного обшуку у зв`язку з тим, що органом досудового розслідування не надано доказів, кому належить вказаний гараж. Зазначає, що у підготовчому судовому засіданні прокурором було подано заперечення проти вказаної ухвали, у якому наведено спростування зазначених слідчим суддею мотивів. Так, слідчим суддею не враховані заяви ОСОБА_9 та власника гаража ОСОБА_30 , які не заперечили проти проведення невідкладного обшуку у вказаному гаражі. Звертає увагу, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності на вказане гаражне приміщення, а заява ОСОБА_21 про вчинення злочину від 24.06.2018, заява ОСОБА_9 від 24.06.2018 та DVD-R диск огляду вказаної заяви під час судового розгляду не досліджувалась та стороною обвинувачення взагалі не подавалась суду для підтвердження вини обвинувачених. Крім того, зазначає, що із протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, які були проведені з дотриманням вимог КПК України, вбачається розмова обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_21 , згідно з якою ОСОБА_9 розповідає обставини вчинення ним злочину разом із ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначення ОСОБА_7 покарання за п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме призначити йому покарання в цій частині із застосування ст.69 КК України у виді 7 років позбавлення волі. Покарання за ч.4 ст.296 КК України та ч.1 ст.121 КК України залишити без змін у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В мотивах апеляційної скарги захисник зазначає, що судом не враховано усі обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання вини та щире каяття. Крім того, звертає увагу, що судом не враховано обставини, які хоча й не зазначені у законі, але знижують ступінь суспільної небезпеки злочину чи особи, а саме: відшкодування шкоди усім потерпілим, які в судовому засіданні заявили, що не мають претензій до обвинуваченого та пробачають йому його вчинок; позитивні характеристики з місця навчання та проживання, позитивна Опінія з церкви, парафіянами котрої є його батьки та у свій час був і сам обвинувачений, його участь в організації «Пласт»; негативне ставлення ОСОБА_7 до вчиненого ним злочину, а також той факт, що саме обвинувачений був ініціатором відшкодування моральної шкоди усім потерпілим.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п.7,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296, ч.1 ст.304 КК України, та призначити йому покарання: за п.п.7, 12 ч.2 ст.115 КК України - 7 років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.304 КК України - 4 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що суд не врахував, що огляд місця події проводився до здійснення його фіксації, номерні позначення додатків до протоколу розставлено до моменту проведення слідчої дії. Зазначає, що під час огляду відеоматеріалів протоколу була помічена віконна рама з розбитим склом з речовиною бурого кольору, яка не була долучена до протоколу як додаток, хоча в судовому засіданні 27.07.2021 експерт ОСОБА_31 вказав, що категорично стверджувати, що тілесні ушкодження нанесені померлому не склом він не може. При цьому, упакування додатків до протоколу здійснювалось у підручні упаковки. На думку сторони захисту, всі протоколи слідчих експериментів є недопустимими доказами, оскільки такі були проведені у світлу пору доби та з суттєвими змінами навколишньої обстановки на місці події. Зазначає, що стороною обвинувачення не встановлено, яке саме знаряддя злочину було у обвинуваченого, висновки експерта щодо змішаних генетичних ознак знарядь та зразків букальних епітеліїв обвинувачених несуть собою ймовірний та суперечливий характер, а кожен допитаний учасник подій повідомив суду, що у ОСОБА_9 молотка, ножа не бачили. Звертає увагу, що покази будь-якого з 12-ти допитаних свідків не можуть бути враховані, оскільки жоден з них не був безпосереднім свідком подій, а кожен з допитаних обвинувачених чітко вказав, що ОСОБА_9 будь-яких вказівок вчиняти правопорушення чи інших дій не давав, старшим він був лише по віку. Крім того, вказує, що судом першої інстанції не надано правильної оцінки показам потерпілих, які ОСОБА_9 не впізнали, не повідомили суду про його противні дії, а також повідомили про відшкодування завданої їм шкоди.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_11 покарання та застосувати до останнього ст.ст. 75 та 104 КК України, на підставі яких звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік. В решті вирок суду залишити без змін.

В мотивах апеляційної скарги захисник зазначає, що з огляду на те, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, за який його було засуджено, щиро розкаявся та відшкодував завдану шкоду, на момент вчинення злочину був неповнолітнім, є особою молодого віку, згідно з доповіддю фахівця сектора ювенальної пробації м. Львова Шевченківського районного відділу від 22 березня 2019 року, складеної відносно ОСОБА_11 , виправлення останнього без позбавлення волі та обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, позитивні характеристики за місцем навчання та проживання, до обвинуваченого можна застосувати звільнення від відбування покарання з випробуванням. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_11 не мав при собі жодних знарядь для завдання тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та законних представників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи захисника ОСОБА_13 , який частково підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та просив призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, думку прокурора ОСОБА_12 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, серед іншого, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, обвинуваченого виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Разом з цим, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не вказав способу вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та наслідків злочину, не зазначив із застосуванням якого саме предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, було вчинено злочин останнім, що є кваліфікуючою ознакою інкримінованого кримінального правопорушення, а також ролі кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що є обов`язковими ознаками об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, хоча органом досудового розслідування зазначені відомості частково встановлені та містяться у обвинувальному акті.

Зазначені обставини, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому мають важливе значення для встановлення наявності чи відсутності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Поряд з цим, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Основною підставою визнання невинуватим ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, було визнання судом першої інстанції недопустимими доказами протоколу обшуку гаражного приміщення гаражного кооперативу «Бігунок» на вул. Трускавецькій у м. Львові від 24.06.2018 року, під час якого виявлено речові докази, а також інших доказів, здобутих стороною обвинувачення на основі цього протоколу обшуку.

Приймаючи таке рішення, суд покликався на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.07.2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про проведення вищевказаного невідкладного обшуку у зв`язку з тим, що органом досудового розслідування не надано доказів, кому належить вказаний гараж.

При цьому, у підготовчому судовому засіданні прокурором було подано заперечення проти вказаної ухвали, у якому наведено спростування зазначених слідчим суддею мотивів.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Суд, отримавши такі заперечення, має їх розглянути під час підготовчого провадження або під час судового розгляду, в залежності від характеру поставленого питання, і прийняти вмотивоване рішення.

У постанові від 18 липня 2023 року (справа № 760/2468/22, провадження № 51-2937км23) Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду констатував, що суд першої інстанції повинен перевірити доводи сторін, які стосуються їхньої незгоди із ухвалами слідчих суддів, що не підлягають окремому апеляційному оскарженню. Колегія суддів наголосила, що ненадання відповідей на доводи такого заперечення не лише не ґрунтуються на положеннях чинного кримінального процесуального закону, але й суперечать положенням ч. 3 ст. 309 КПК.

Таким чином, сторони кримінального провадження мають можливість оспорити обґрунтованість ухвали слідчого судді, про яку йдеться у цій справі, що, власне, і було зроблено під час підготовчого судового засідання у відповідності до ч. 3 ст. 309 КПК, а суд зобов`язаний належним чином розглянути ці заперечення та прийняти рішення по суті питання, ґрунтуючись на власній оцінці обставин провадження.

Однак, як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції не було надано жодної оцінки запереченням прокурора проти ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.07.2018 року, які були подані у підготовчому судовому засіданні.

Зокрема, слідчим суддею не надано належної оцінки в сукупності з іншими доказами заявам ОСОБА_9 та власника гаража ОСОБА_30 , які не заперечили проти проведення невідкладного обшуку у вказаному гаражі, а також тому факту, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо права власності на вказане гаражне приміщення.

При цьому, у постанові від 20 червня 2023 року (справа № 756/16122/21, провадження № 51-641км23) ККС ВС вказав, що за наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК України).

Водночас, положення ст. 223 КПК України не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК України охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах.

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що слідчі експерименти були проведені у світлу пору доби та з суттєвими змінами навколишньої обстановки на місці події, що, на думку сторони захисту, свідчить про недопустимість доказів, зокрема, всіх протоколів слідчих експериментів.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.240 КПК України, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Події, які зазначені у вироку, відбувались 23.06.2018 приблизно з 23.00 год. до 23.25 год., тобто в темну пору доби.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, всі слідчі експерименти проводились у світлу пору доби у період часу з 11.00 год. до 17.00 год.

На переконання колегії суддів, слідчий експеримент має здійснюватися в умовах, максимально наближених до тих, що існували на момент події.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною Другою судовою палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду України у постанові від 28 жовтня 2021 року у справі № 641/2251/17.

Відтак, зазначені протоколи слідчих експериментів підлягають належному повторному дослідженню судом під час розгляду справи.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, чим допущено неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законний та обґрунтований вирок та унеможливлює, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, перевірку цих обставин судом апеляційної інстанції, а тому колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати ухвалу суду апеляційної інстанції, перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 26.09.2023 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 продовжити до проведення підготовчого судового засідання, але на строк не більше 60 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4