ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/475/24 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/3135/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м.Соледар Донецької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_3 , проживає у АДРЕСА_4 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

04.05.2023 року приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_9 , знаходячись біля кіоску, розташованого поблизу буд. АДРЕСА_5 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану таємно викрав належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 3 638 гривень 05 копійок та розпорядився ним на свій розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 02.06.2023 року ОСОБА_9 , будучи обізнаним щодо зберігання ОСОБА_11 матеріальних цінностей за місцем мешкання останньої в приміщенні квартири у АДРЕСА_6 , запропонував ОСОБА_8 , з метою матеріального збагачення таємно викрасти майно ОСОБА_11 , на що ОСОБА_8 погодився.

Для здійснення свого злочинного умислу 02.06.2023 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, прибули до буд. АДРЕСА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почергово інструментом (ломом) пошкодили вхідні двері до квартири АДРЕСА_8 , тим самим прибравши перешкоду до проникнення в квартиру, та через відчинені двері проникли до приміщення квартири у АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_11 грошові кошти та інше майно на загальну суму 318 131 гривень 20 копійок та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій майнову шкоду у значному розмірі на вказану суму.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано

- за епізодом від 04.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- за епізодом від 02.06.2023 року за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, що спричинило значну шкоду, в умовах воєнного стану.

Йому призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за епізодом від 02.06.2023 року за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, що спричинило значну шкоду, в умовах воєнного стану.

Йому призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

Вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_9 в апеляційному порядку ніким не оскаржувався.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив застосувати до нього положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану» та призначити йому не пов`язане з позбавленням волі покарання. В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилався на наявність обставин, які пом`якшують покарання та стійкі соціальні зв`язки.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку захисника, який повністю підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_12 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування до нього положень Закону України №3342-IX від 23.08.2023 року колегія суддів відхиляє, оскільки станом на день розгляду апеляційної скарги вказаний нормативно-правовий акт не набрав чинності.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений фактично вимагав призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Проте такі вимоги не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до зазначених засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає наведеним вимогам закону.

Під час призначення заходу примусу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів. При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на відсутність обставин, які пом`якшують покарання. Обставин протилежного змісту судом також не встановлено.

Крім того, районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Апеляційний суд погоджується з твердженням районного суду про відсутність правових підстав для застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення від відбування покарання.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, колегія суддів зауважує, що з огляду на розмір призначеного обвинуваченому покарання застосування до ОСОБА_8 положень даної статті є неможливим.

Судова колегія зважає й на ті обставини, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання за вчинені злочини в місцях позбавлення волі, проте правослухняної поведінки не продемонстрував. Така поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення та перевиховання.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання обвинуваченому призначено наближено до встановленої санкцією ч.4 ст.185 КК мінімальної межі.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а вимоги обвинуваченого щодо призначення йому не пов`язаного з позбавленням волі покарання задоволенню не підлягають.

Правових підстав, які би доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 337/3135/23