Справа № 729/2721/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001442 від 17.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України, ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

На розгляді Бобровицького районного суду Чернігівської області, в провадженні колегії суддів перебуває кримінальне провадження № 0001442 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України, ч. 1 ст. 289 КК України.

У письмовому клопотанні прокурор просить суд продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як ризики, які враховувалися йому при обранні запобіжного заходу на даний час не змінилися. На даний час виникла необхідність продовжити дію запобіжного заходу ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, оскільки 19.04.2024 закінчується строк запобіжного заходу, застосованого ухвалою Бобровицького районного суду від 19 лютого 2024 року, та ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не перестали існувати з огляду на наступне.

Так обвинувачений ОСОБА_3 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України, ч. 1 ст. 289 КК України, тому усвідомлюючи вид та розмір покарання у разі доведеності його вини, може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, враховуючи тяжкість покарання, що само по собі може стимулювати його переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також зазначений ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 не має постійного місця роботи, стабільного прибутку, не має міцних соціальних зв`язків що виражається у систематичному вчиненні домашнього насильства відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 усвідомлюючи дійсну міру покарання, яка загрожує йому у разі визнання винним, ОСОБА_3 може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду;

- впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показань та перешкоджанню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки після отримання копій матеріалів доданих до клопотання, йому стали відомі їх дані. Показання потерпілого та свідків мають важливе значення для цього кримінального провадження, проте в умовах зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням його до кримінальної відповідальності, останній може безпосередньо, а також використовуючи зв`язки із іншими особами, впливати на вказаних потерпілих у різних формах (умовляння, підкуп, заохочення, погрози тощо), з метою їх спонукання до зміни показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, тощо;

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що може бути виражено у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_3 раніше судимий вироком апеляційного суду м. Києва від 30.11.2004 за п.п. 2, 7 ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі, звільненому 15.07.2016 із Шепетівської ВК Хмельницької області по відбуттю покарання. На даний час ОСОБА_3 обвинувачений у вчиненні домашнього насильства та незаконному заволодінні транспортним засобом, у зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що ОСОБА_3 на шлях виправлення не став і може повторно вчиняти кримінальні правопорушення.

Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане до суду клопотання про продовження обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав зазначених в ньому. Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшились та не відпали.

Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували щодо клопотання прокурора.

Вивчивши клопотання прокурора, заслухавши сторони, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні суду на розгляді перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України та ч. 1 ст. 289 КК України.

За практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Підставами для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З моменту взяття ОСОБА_3 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися, з врахуванням злочинів, інкримінованих ОСОБА_3 та даних про особу обвинуваченого, розгляд справи продовжується, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, і не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 квітня 2024 року.

Завершити розгляд кримінального провадження на момент розгляду клопотання не можливо в зв`язку з викликом потерпілих та свідків.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1, ч.1 ст. 289 КК України була предметом перевірки судами при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою і продовженні строків такого.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжких злочинів, за один із яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років.

Ризики, які слугували підставою для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які долучені прокурором, оцінювати покази свідків без оцінки доказів в сукупності. На даному етапі суд встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

Обвинувачений, раніше судимий, не працює, відсутній стабільний прибуток, утриманців не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд враховує практику ЄСПЛ, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

З огляду на викладене, а також положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд доходить висновку про необхідність продовження обвинуваченому, строку тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування, а також відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

В зазначеному кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України,-

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 183, 314-316 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001442 від 17.10.2023 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 днів до 10 червня 2024 року включно з утриманням його в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі у місця ув`язнення.

Судове засідання відкласти для виклику потерпілих та свідків на 21 травня 2024 року на 11 год. 00 хв.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1