ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1033/24 Справа № 932/2620/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінального провадження № 0000683, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінального провадження № 0000683.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що у клопотанні прокурора не наведено жодного аргументу на підтвердження того факту, що майно, не яке він прохає накласти арешт було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвалу суду було отримано 07.05.2024 року, прокурор належним чином не повідомлявся про час розгляду справи.

Зазначає, що під час досудового розслідування у повному обсязі доведений факт використання як знаряддя злочину автомобілю BMW 316 Compact д.н.з. НОМЕР_1 .

Вказує, що 10.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді під час обшуку було виявлено та вилучено транспортний засіб та ключі від нього, банківську картку, свідоцтво про реєстрацію, які визнані речовим доказом, оскільки вони містять відомості, які органом досудового розслідування будуть використані як доказ при встановлені обставин вчинення кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що в провадженні СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000683 від 10.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , з невстановленого досудовим розслідуванням часу до 14.09.20223 року, незаконно придбали, зберігали та перевезли з метою збуту, а також незаконно збули ОСОБА_9 психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, загальною масою 12, 5382 г.

10.04.2024 року слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук транспортного засобу марки «BMW 316 Compact» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті якого було виявлено та вилучено вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та банківську картку КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 .

Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 10.04.2024 року, вищевказане майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000683.

З метою збереження речових доказів по кримінальному провадженню прокурор звернувся до суду зі вказаним клопотанням.

15.04.2024 року ухвалою слідчого судді у задоволенні вказано клопотання прокурора відмовлено.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя встановив, що у клопотанні прокурора не наведено жодного аргументу на підтвердження того факту, що майно, не яке він прохає накласти арешт було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З даним висновком слідчого судді погоджується й апеляційний суд.

Так, слід зазначити, що наявність постанови про визнання речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту з метою збереження речових доказів.

Постанова слідчого від 10.04.202024 року має суто формальний характер, так як не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України. А тому, ініціювання прокурором питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, вимогам кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, тобто правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

Так, жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене майно, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами в даному кримінальному провадженні з урахуванням наданих стороною обвинувачення документів на підтвердження та спростування вимог клопотання, які були дослідженні слідчим суддею, колегія суддів не вбачає.

Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Однак з урахуванням обставин встановлених слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна та під час перевірки оскаржуваного рішення за результатом вказаного розгляду, колегію суддів не встановлено таких доказів, які були б беззаперечні та давали суду впевненість у тому, що не настануть негативні наслідки, як для кримінального провадження так і для особи на майно якої ставиться питання про арешт.

Іншої мети накладення арешту на майно органом досудового розслідування не доведено та слідчим суддею не встановлено.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні.

Отже, клопотання прокурора не містить за своїм змістом правових підстав, за якими арешт майна в даному випадку є необхідним з метою виконання завдань в даному кримінальному провадженні, визначених ч. 1 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, вказані в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення та спростовуються викладеним.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з викладеними у ній доводами без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінального провадження № 0000683 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4