Справа № 569/2151/24
УХВАЛА

про відмову у накладенні арешту на майно

01 березня 2024 року м. Рівне

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000110 від 12.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.332 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у якому просить накласти арешт на рухоме майно, що перебуває у власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , належать наступні транспортні засоби: автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ PRO», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN код НОМЕР_3 ;автомобіль марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_4 , VIN код НОМЕР_5 , із забороною будь-яким особам розпоряджатись та відчужувати його будь-яким чином.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 , який зареєстрований як фізична-особа підприємець (далі ФОП) « ОСОБА_8 » (код РНОКПП НОМЕР_6 , вид діяльності 49.41 Вантажний автомобільний транспорт) та отримав ліцензію на вантажні перевезення, здійснюючи міжнародні вантажні перевезення, будучи добре обізнаним з вищенаведеними правилами перетину державного кордону в умовах воєнного стану, вирішив використати свої знання та можливості з корисливою метою та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , будучи добре обізнаними з п. 2-9 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), організували та керували незаконними переправленнями через державний кордон України, осіб, які не мають на це права, у першу чергу чоловіків у віці від 18 до 60 років, під виглядом водіїв вантажних транспортних засобів, які здійснюють міжнародні перевезення, за визначену ними грошову винагороду.

Так, група осіб у складі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, незаконно переправляли осіб через державний кордон України та організовували і керували такими діями, використовуючи наявний у ОСОБА_8 , електронний цифровий підпис (ЕЦП) та паролі перевізника, входили до електронного кабінету перевізника на сайті Державної служби України з безпеки на транспорті під назвою «https://dsbt.gov.ua» та вносили до системи «ШЛЯХ», отриманні особисто ними або іншими особами персональні дані чоловіків призовного віку, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України для особистих потреб, в якості водіїв вказаних перевізників та, за необхідності, оформляли фіктивні договори про працевлаштування таких осіб як водіїв ФОП « ОСОБА_8 », особисто підшуковували осіб, які виявляли бажання за грошову винагороду незаконно переправитись через державний кордон України, проводили інструктаж таких осіб щодо правил поведінки, які дозволять безперешкодно перетнути державний кордон, надавали їм необхідні для цього транспортні засоби, підшуковували та оформляли на перевізника ФОП « ОСОБА_8 » транспортні засоби необхідні для перетину державного кордону, тощо.

Зокрема, у період з 21.10.2023 по 14.01.2024, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та можливість настання суспільно небезпечних наслідків, реалізуючи єдиний злочинний умисел на особисте протиправне збагачення, під виглядом водіїв перевізника, який здійснює міжнародні вантажні перевезення ФОП « ОСОБА_8 » та внесені до системи «Шлях», незаконно переправили через державний кордон України в Республіку Польща 4 чоловіків у віці від 18 до 60 років, які не мали документів, що надають право на перетин державного кордону України, отримавши за такі протиправні послуги не менше 800 доларів США, що за курсом НБУ, станом на 06.03.2023 становить 51 184 грн.

06.02.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , громадянці України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває нерухоме майно, зокрема: земельна ділянка з кадастровим номером - :05:001:2197, площа (га): 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060; земельна ділянка з кадастровим номером - :01:001:0597, площа (га): 0.2401, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255; 1/2 частина земельної ділянки з кадастровим номером - :01:001:0070, площа (га): 0.25, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233; 1/2 частина будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233.

Покликаючись на викладене, слідчий у клопотанні вказує, що з метою забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, що перебуває у власності підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває нерухоме майно вказане у клопотанні.

Слідчий в судовому засіданні повінстю підтримав клопотання, просив його задоволити з викладених у ньому підстав.

ОСОБА_11 в судовому засіданні вказала, що не є власником майна вказаного у клопотанні.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відомості щодо наявності рухомого майна у власності ОСОБА_7 відсутні, станом на 22 лютого 2024 року у власності його підзахисної нерухомого майна не зареєстровано. Просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, слідча суддя прийшла до висновку, що клопотання задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000110 від 12.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.332 КК України.

06.02.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_1 , громадянці України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як убачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Частиною 2 ст. 167 КПК України регламентовано, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення, є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що метою забезпечення арешту майна є збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 10 ст. 10 КПК України, встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Як встановлено під час розгляду клопотання відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відомості щодо наявності нерухомого майна у власності ОСОБА_7 відсутні.

У відповідності до ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173, ч. 2 ст. 167 КПК України те, що майно на яке просить накласти арешт слідчий, не належать особі, щодо якої здійснюється провадження, не є предметом вчинення злочину доказом злочину не набуто злочинним шляхом та не є особистим майном підозрюваного, а тому не має жодного відношення до кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що заявлене клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 170, 171, 173 КПК України, слідча суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на: земельну ділянку з кадастровим номером - :05:001:2197, площа (га): 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060; земельну ділянку з кадастровим номером - :01:001:0597, площа (га): 0.2401, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 255; 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером - :01:001:0070, площа (га): 0.25, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233; 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 233, із забороною будь-яким особам користуватись, розпоряджатись та відчужувати його будь-яким чином вказане майно у рамках кримінального провадження №0000110 від 12.09.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.332, ч.3 ст.332 КК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду Оксана КРИЖОВА