Провадження по справі № 1-кп/752/1183/24
У Х В А Л А

"10" квітня 2024 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0001134, дані про яке 09.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

встановив:

У жовтні 2023 до Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК країни.

Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вважаючи його таким, що відповідає вимогам КПК України за формою та змістом. Також вказував на те, що дане провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва за правилами територіальної підсудності, відповідно до ч.1 ст. 32 КПК України, зокрема з тих підстав, що заволодіння чужим за останнім епізодом відбулося у Голосіївському районі м. Києва після того, як потерпіла перерахувала гроші.

Захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. В обґрунтування вимог зазначив, що при складанні акта не були дотримані положення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, а саме: відсутнє належне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Так акт не містить відомостей про: мотив злочину, дату досягнення домовленостей про вчинення злочину, розподіл ролей та вид співучасті; місце, час і спосіб вчинення кожного з епізодів; про банківські установи, ІР адреси, зокрема і потерпілих; номери карток, а також не вказано яким чином була узгоджена домовленість групи про спільне вчинення злочинів злочину тощо.

Неконкретність та суперечливість пред`явленого обвинувачення, на думку захисника, порушує право на захист, оскільки неможливо зрозуміти, від якого обвинувачення ОСОБА_3 слід захищатися.

Обвинувачений ОСОБА_3 , який був присутнім в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Фрунзенського районного суду м. Києва, підтримав позицію захисника.

Крім того, представник заставодавця ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення застави. В обґрунтування вимог зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2023 стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Застава 19.08.2023 в розмірі 53680 грн. була внесена його матір`ю - ОСОБА_6 . Вважає, що запобіжний захід у вигляді застави припинив свою дію, оскільки строк дії обов`язків, виконання яких було покладено на ОСОБА_3 ухвалою від 19.08.2023 у зв`язку із внесенням застави, закінчився та не продовжувався. Просить повернути заставу ОСОБА_6 .

Обвинувачений підтримав заявлене клопотання про поверення застави.

Прокурор просив відмовити стороні захисту у задоволені клопотання, вважаючи його безпідставним.

Суд, ознайомившись із клопотаннями, дослідивши додані до клопотання документи, встановив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07.09.2023 задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 53680 грн. У разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки терміном дії на 60 днів з моменту внесення застави .

18.09.2023 ОСОБА_6 внесла визначену судом суму заставу.

Посилання представника заставодавця на те, що закінчення дії обов`язків, які були покладені на підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_3 призводить до фактичного скасування дії такого запобіжного заходу як застава, суд вважає безпідставними.

Аналізуючи положення частини 1 статті 176 КПК України суд вважає, що особисте зобов`язання та застава є окремими видами запобіжних заходів. Зокрема ч.2 ст.182 КПК України містить положення, які регулюють застосування запобіжного заходу у вигляді застави, як окремого заходу.

У ч.1 ст. 182 КПК України дійсно визначена мета застосування такого запобіжного заходу як застава. Між тим, норми КПК України не містять положень щодо скасування дії запобіжного заходу у вигляді застави, при закінченні дії обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення певних ризиків, визначених у підпунктах 1-5 зазначеної статті.

Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 з моменту внесення застави є таким, стосовно якого діє запобіжних захід у вигляді застави. На даний час такий запобіжний захід не змінювався та не скасовувався.

Норми КПК України також не наділяють заставодавця правом вимагати повернення застави. Згідно із ч. 11 ст.183 КПК України вирішення цього питання можливо при зміні запобіжного заходу на інший, або його скасуванні.

За таких підстав клопотання про повернення застави суд вважає необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомлені про місце і час удового засідання, на виклик суду для участі у підготовчому судовому засіданні не з`явились.

Вислухавши думки учасників судового провадження, ознайомившись з обвинувальним актом, суд приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про підсудність даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується пособництво у заволодінні чужим майном, вчиненому шляхом обману (шахрайство), повторно за попередньою змовою групою осіб шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислюваної технік, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України. Шахрайство вважається завершеним з моменту заволодіння майном або при придбанні права на майно. Заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 (останній епізод згідно обвинувального акта) відбулося після перерахування нею 1000 грн. на банківську карту ОСОБА_3 , що сталося 09.02.2022, коли потерпіла ОСОБА_8 , перебуваючи у АДРЕСА_1 , перерахувала вказану суму грошей. Таким чином, заволодіння відбулося в момент того, коли гроші вибули з законного володіння потерпілої.

За казаних обставин, суд приводить до висновку, що дане провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва за правилами ч.1 ст. 32 КК України.

Згідно ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Зазначене рішення повинно відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, тобто містити наведені у вказаній нормі відомості.

Щодо доводів захисника про невідповідність обвинувального акту положенням п.5 ч.2 ст.291 КПК України в частині відсутності викладу обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, нелогічність формулювання обвинувачення тощо, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України і повернення обвинувального акту може мати місце, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам вказаної статті.

З наслідками перевірки, судом встановлено, що він містить найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Самі обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта, є предметом судового розгляду.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті викладених фактичних обставин формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки дані питання підлягають доказуванню на стадії судового розгляду справи та надання оцінки зібраним доказам по справі. Кваліфікації дій на стадії підготовчого провадження є недопустимою і суперечить положенням глави 27 КПК України.

Згідно вимог закону, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за правильне прокурор.

На підготовчому засіданні суд першої інстанції не вправі перевіряти правильність обраної кваліфікації, наявність усіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту), оскільки законодавець не наділяє суд на цьому етапі повноваженнями оцінювати процесуальне рішення прокурора про закінчення досудового розслідування в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення. Здійснення у ході підготовчого судового засідання перевірки відповідності обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачає формальне з`ясування наявності в такому рішенні прокурора відповідних обов`язкових реквізитів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 складений з дотриманням вимог ст. 291 КПК України, зокрема, в ньому міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Інших клопотань, заяв, які підлягають розгляду під час проведення підготовчого судового засідання, стороною захисту не заявлено.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, провівши підготовку до судового розгляду і вирішивши питання, передбачені ч.2 ст. 315 КПК України, суд приходить до висновку про закінчення підготовчого провадження.

Керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд, -

постановив:

Відмовити захиснику обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у задоволені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Відмовити представнику заставодавця ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про повернення застави.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0001134, дані про яке 09.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 190 КК України, у відкритому судовому засіданні у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва об 11 год 20 хв. 10 квітня 2024

В судове засідання викликати сторони і учасників кримінального провадження, їх уповноважених представників.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 15 квітня 2024 о 9 год.

Суддя ОСОБА_1