Справа №463/1514/24
Провадження №1-кс/463/1819/24
У Х В А Л А

про накладення арешту

28 лютого 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого детектива Відділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого в.о. прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 про арешт майна,

в с т а н о в и в :

старший детектив Відділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням в.о. прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0000010 від 21.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Клопотання мотивує тим, що Відділом детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 від 21.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, про те, що невстановлені особи на території Львівської області організували незаконне придбання, зберігання, транспортування та збут незаконно виготовлених тютюнових виробів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що22.02.2024, надійшло повідомлення від поліцейського УПП у Львівській області ОСОБА_6 , про те, що 22.02.2024, близько 18:40 год., по вул. Зеленій, 408 у м. Львові було зупинено транспортний засіб Merсedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , за порушення правил дорожнього руху, в ході проведення поверхневої перевірки транспортного засобу та спілкування з водієм транспортного засобу виявлено в транспортному засобі, незаконно виготовленні тютюнові вироби без відповідних товаро-супровідних документів.

Крім цього, 22.02.2024, надійшло повідомлення від поліцейського УПП у Львівській області ОСОБА_6 , про те, що 22.02.2024, близько 21:30 год., по вул. Пасічна, 93 у м. Львові було зупинено транспортний засіб AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 за порушення правил дорожнього руху, в ході проведення поверхневої перевірки транспортного засобу та спілкування з водієм транспортного засобу виявлено в транспортному засобі, незаконно виготовленні тютюнові вироби без відповідних товаро-супровідних документів.

Допитаний в статусі свідка ОСОБА_6 (поліцейський УПП у Львівській області ДПП НП України) повідомив, що перебуваючи на чергуванні у складі екіпажу «Омега-012», 22.02.2024 приблизно о 18:40 год., рухаючись по вул. Зелена у м. Львові було помічено транспортний засіб Mersedes-Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався з порушенням правил дорожнього руху. Зупинивши даний транспортний засіб, водій ОСОБА_7 під час спілкування помітно нервував, на запитання, що знаходиться в кузові транспортного засобу, повідомив, що перевозить печиво. В порядку ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», проведено поверхневий огляд вказаного транспортного засобу та виявлено коробки, які візуально схожі на коробки в які пакують тютюнові вироби, також на коробках були нанесене маркування «Marble». На запитання до водія чи відомо, йому що це за ящики він відповів, що сигарети. Відповідних товаро-супровідних документів на вказані тютюнові вироби у водія не було. Після чого працівники поліції викликали працівників БЕБ.

В подальшому, 22.02.2024 приблизно о 21:30 год., рухаючись по вул. Пасічна у м. Львові було помічено транспортний засіб AUDI Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався з порушенням правил дорожнього руху. Зупинивши даний транспортний засіб, водій ОСОБА_8 під час спілкування помітно нервував, так як бокові вікна транспортного засобу злегка тоновані та проглядались в салоні коробки, які використовуються для транспортування тютюнових виробів. На запитання до водія чи відомо, йому що це за ящики він відповів, що сигарети. Відповідних товаро-супровідних документів на вказані тютюнові вироби у водія не було. Після чого працівники поліції викликали працівників БЕБ.

Допитаний в статусі свідка ОСОБА_9 (командир 4 роти 2 батальйону УПП у Львівській області ДПП НП України), дав аналогічні покази, що й ОСОБА_6 .

В ході допиту в статусі свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був водієм транспортного засобу Mersedes Benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від надання показів.

22.02.2024 в ході огляду місця події - ділянки дороги «М03», за адресою: м. Львів, вул. Зелена (географічні координати: НОМЕР_7), було вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «Mersedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , Vin- код НОМЕР_4 ; ключі до транспортного засобу марки «Mersedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 .

Крім цього, 22.02.2024 в ході проведення огляду на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Льві вул. Пасічна, 93Б, виявлено та вилучено: транспортний засіб марки «AUDI» моделі «Q7» VIN код - НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_6 ; ключ запалювання з логотипом «AUDI».

Вищеперелічені речі та предмети зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На вилученому транспортному засобі здійснювалося перевезення незаконно виготовлених тютюнових виробів без марок акцизного податку, відтак транспортний засіб Merсedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 використовувався, як засіб вчинення кримінального правопорушення.

Постановою старшого детектива Відділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 , від 23.02.2024, вилучені речі визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

На даний час органом досудового розслідування за наслідками проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що вилучені речі мають значення для кримінального провадження, оскільки містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються, під час кримінального провадження, а тому з метою забезпечення завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, детектив просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутності, подане клопотання підтримує, просить таке задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Згідно з ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.10.2023, підтверджується факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Даним досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи на території Львівської області організували незаконне придбання, зберігання, транспортування та збут незаконно виготовлених тютюнових виробів.

22.02.2024 в ході огляду місця події - ділянки дороги «М03», за адресою: м. Львів, вул. Зелена (географічні координати: НОМЕР_7), було вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «Mersedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , Vin- код НОМЕР_4 ; ключі до транспортного засобу марки «Mersedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою старшого детектива Відділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 , від 23.02.2024, вилучені речі визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, в ході досудового розслідування виявлені обставини, які свідчать, що необхідне накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом.

Як визначено ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Суд враховує, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, на даному етапі провадження дає слідчому судді підстави вважати з достатньою ймовірністю про існування факту події кримінального правопорушення, який має бути предметом ретельного дослідження з боку органу досудового розслідування. Водночас, оскільки на цьому етапі досудового розслідування жодній особі не вручене повідомлення про підозру, слідчий суддя оцінює лише достатність підстав вважати, що таке кримінальне правопорушення було вчинене.

Такий висновок ґрунтується на підставі сукупності досліджених у судовому засіданні документів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На думку слідчого судді, детективом доведено відповідність предметів та документів, на яке детектив просить накласти арешт, критеріям речового доказу та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Накладення арешту на вказане майно є необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, і потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, яке на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя, враховуючи, серед іншого, суспільну небезпеку можливого кримінального правопорушення та його специфіку, вважає є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

У випадку ненакладення арешту на майно слідчий суддя вважає обґрунтованою можливість приховування майна шляхом його відчуження або поділу (перетворення).

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, предмети та речі, на які детектив просить накласти арешт, відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки могли бути одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, зважаючи на правову підставу для арешту майна, слідчий суддя вважає, що незастосування запобіжного заходу у виді арешту майна створить ризики приховування, перетворення або відчуження майна, яке має значення для досудового розслідування, і з огляду на завдання кримінального провадження вважає, що у даному випадку втручання у володіння майном, виходячи з визначених КПК України засад кримінального провадження, є виправданим та пропорційним.

Разом з тим слідчий суддя враховує вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, якою передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною 11 статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Водночас, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ч.ч. 1 ,2 ст. 174 КПК України інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Дослідивши матеріали клопотання, яке відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України та подане у строки встановлені ч.5 ст.171 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що є підстави вважати, що предмети та речі, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому клопотання детектива слід задовольнити та накласти арешт на зазначене вище майно.

Керуючись вимогами статей 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, яке було вилучене 22.02.2024, в ході проведення огляду місця події - ділянки дороги «М03», за адресою: м. Львів, вул. Зелена (географічні координати: НОМЕР_7), а саме:

1.свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ;

2.транспортний засіб марки «Merсedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 , Vin- код НОМЕР_4 ;

3.ключі до транспортного засобу марки «Mersedes Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Виконання ухвали покласти на старшого детектива Відділу детективів із захисту економіки у сфері обігу підакцизних товарів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1