Дата документу 19.02.2024 Справа № 323/527/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/527/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/556/24 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 19 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду; знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, клопотання прокурора задоволено, ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21 березня 2024 року включно. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду про продовження строку тримання під вартою, адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, адвокат зазначає про те, що під час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, стороною захисту було заявлено про наявність у останнього постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, неможливість і відсутність бажання впливати на інших учасників процесу та розгляд справи в цілому.

Вказує на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою та неможливість збереження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, до цього часу.

Апелянт звертає увагу апеляційної інстанції на долучену до матеріалів справи медичну документацію, яка підтверджує тяжке захворювання ОСОБА_7 , що потребує негайного лікування, а також наявність у матері обвинуваченого захворювань та її потребу в сторонньому піклуванні.

Адвокат вважає, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження продовження існування ризиків негативної поведінки обвинуваченого.

З огляду на викладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , та обрати інший захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомленими про час і дату судового засідання не з`явились, обвинувачений клопотань про особисту участь не подавав, питань про погіршення правового становища обвинуваченого не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

У відповідності до положень ч.4 ст.107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Ухвала суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому підстави для перегляду апеляційним судом ухвали в цій частині відсутні.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги щодо безпідставного продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою та необґрунтованості висновку суду про неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, судова колегія виходить з наступного.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.289, ч.4 ст.187 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а за вбивство при обтяжуючих обставинах довічне позбавлення волі.

Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України поряд із очікуваним покаранням та відсутністю у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Судова колегія також погоджується з міркуваннями місцевого суду щодо продовження існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, за умови застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, з огляду на стадію судового розгляду даного кримінального провадження, а також обізнаність обвинуваченого про анкетні дані та адреси місць проживання потерпілих та свідків, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення, та ще не допитані безпосередньо судом.

Крім того, колегія суддів враховує кількість інкримінованих обвинуваченому злочинів за корисливим мотивом, що поряд з попередніми притягненнями обвинуваченого до кримінальної відповідальності та відсутністю у ОСОБА_7 офіційного працевлаштування та постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості та відсутності доказів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на відсутність нових обставин, які б нівелювали раніше встановлені підстави задля первісного застосування запобіжного заходу, судом прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про неможливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, з чим повністю погоджується й апеляційна інстанція.

Серйозність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованих злочинів, а також конкретні обставини даної справи підвищують суспільну значущість даної справи, що вимагає від суду дотримання високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів і додатково переконує у вірності прийнятого рішення.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із низки обставин, зокрема і стосовно особи обвинуваченого та його репутації.

Доводи апеляційного скарги захисника щодо стійких соціальних зв`язків ОСОБА_7 та наявність постійного місця проживання не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Твердження в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 щодо не врахування судом першої інстанції наданої стороною захисту інформації про стан здоров`я ОСОБА_7 та тяжке захворювання, яке потребує негайного лікування, апеляційний суд вважає безпідставними з урахуванням реакції суду згідно ст.206 КПК України щодо надання, у випадку необхідності, медичної допомоги.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 21 березня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4