ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7703/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/226/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/226/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2024 року про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора, продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 29 червня 2024 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить строк на апеляційне оскарження поновити, мотивуючи тим, що повний текст ухвали отримано 08 травня 2024 року та лишепісля ознайомлення з мотивами прийнятого рішення він зміг подати апеляційну скаргу; скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Посилається на те, що в клопотанні прокурором в порушення вимог ст. 184 КПК України не наведено правової кваліфікації кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, короткого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення з посиланням на матеріали, що їх підтверджують, даних, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або декілька ризиків, зазначених у клопотанні.

Вважає, що в клопотанні допущено порушення презумпції невинуватості обвинуваченого та інших осіб, про що свідчать багаточисленні категоричні твердження , та по суті воно є фактично обвинуваченням, без доведення вказаного факту вироком суду, що є порушенням ст. 62 Конституції України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладеній, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи те, що повний текст ухвали захисником ОСОБА_8 отримано 08 травня 2024 року, колегія суддів вважає, що він пропущений із поважних причин та підлягає поновленню оскільки лише після отримання повного тексту судовго рішеня та охнайомлення з його мотивами він зміг подати апеляційну скаргу.

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене 08 лютого 2023 року до ЄРДР №0000053 щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 307 КК України- незаконному придбанні, зьеріганні з метою збуту небезпечних та особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких обмежено та заборонено у особливо великих розмірах.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні вказаних злочинів підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які є достатніми для того щоб переконати обєктивного спостерігача у тому, що ця особа могла вчинити його, що узгоджується з практикою ЄСПЛ.

Окрім того, як вірно встановлено судом на даний час не зменшилися та продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, що зумовлений тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, та суворості порання, яке загрожує ОСОБА_7 у випадку визнання винним, а саме позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна; незаконного впливу на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показань оскільки у судовому засіданні не допитані безпосередньо всі свідки у вказаному провадженні, також суд вірно врахував дані про особу ОСОБА_7 , який не працює, немає постійного заробітку, неодружений, на утриманні осіб немає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Крім того, суд вірно врахував підвищену суспільну небезпеку злочину, у скоєнні якого ОСОБА_7 обвинувачується, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, який зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, але і для населення в цілому, що свідчить про високий ступінь його суспільної небезпеки.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» (Letellier v. France) (заява № 12369/86, рішення від 26.06.1991 року), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження.

Твердження захисника про те, що прокурор вжив у клопотанні вислови, які вказують на винуватість його підзахисного у скоєнні злочину, колегія суддів вважає помилками в аспекті порушення правил української мови при формулюванні речення, оскільки зміст клопотання є зрозумілим та стосується його підозри у скоєнні злочину, а не доведення винуватості у його вчиненні. Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді