Провадження № 1-кп/752/333/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українець, громадянин України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, директор ТОВ «УКР СЕНД БУД», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 11.07.2018, приблизно об 11-05 год., керуючи технічно справним автомобілем Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у крайній лівій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині вулиці Саперно-Слобідська зі сторони проспекту Науки в напрямку Столичного шосе в м. Києві, зі швидкістю 75 км/год., яка значно перевищувала максимально допустиму на зазначеній ділянці дороги 50 км/год.

В цей час під шляхопроводом вулиці Михайла Бойчука проїзну частину вулиці Саперно-Слобідської порушуючи вимоги п.п. 4.7, 4.14 підпункти «а» та «г» Правил дорожнього руху України в темпі бігу перетинала пішохід ОСОБА_9 , яка рухалася справа наліво по ходу руху вищевказаного автомобіля

Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України, які виявились в тім, що він керуючи технічно справним автомобілем Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у крайній лівій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині вулиці Саперно-Слобідська зі сторони проспекту Науки в напрямку Столичного шосе в м. Києві, зі швидкістю 75 км/год., яка значно перевищувала максимально допустиму на зазначеній ділянці дороги 50 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, при виникненні небезпеки для руху, яка для нього виражалась у появі попереду рухомого об`єкта - пішохода ОСОБА_9 , яка у темпі бігу у непередбаченому для переходу місці наближалася до смуги його руху перетинаючи проїзну частину вулиці Саперно-Слобідська справа наліво відносно напрямку руху автомобіля Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_2 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а продовжив рух далі та під шляхопроводом з АДРЕСА_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди, її смерть настала від множинних переломів кісток скелету, з пошкодженням внутрішніх органів, крововтратою і шоком.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 находяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_3 визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_9 .

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що рухався зі сторони ОСОБА_10 до Південного мосту в дощову погоду в крайній правій полосі, перелаштувався в ліву сторону, попереду нього праворуч загальмував автомобіль та із-за нього вибігла жінка і він не зміг уникнути зіткнення та здійснив на неї наїзд. Це було літо, дощ, дорога мокра, видимість обмежена, від авто були бризки. Швидкість була приблизно 60 км/год., перевлаштування зайняло приблизно 1 хвилину, після перелаштування біля хвилини пройшло і він здійснив наїзд. Жінка з права на ліво, він побачив її до свого пришвидшення, темний одяг, вона швидко пересувалась, під мостом була тінь він почав гальмувати, рух не міг змінити, удар відбувся передньою правою передньою частиною авто. він зупинився, викликав швидку. Те, що відбулось трагедія. Не визнавав вину на досудовому слідстві. Постійно хотів бути присутнім і під час слідчого експерименту, об`єктивно він не міг встановити свою вину. Розкаюється у вчиненому, відшкодував шкоду на поховання, були виплати від страхової, та він сплатив доньці загиблої 220000 грн. Просить суворо не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки використовує автомобіль не тільки для роботи, волонтерства і сім'ї, але і під час виконання обов'язків передбачених контрактом добровольця.

За згодою сторін згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів, як показання свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин кримінального провадження, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини ніким не оспорюються.

А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються речових доказів, судових витрат, особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

При обранні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує наступні обставини кримінального провадження: ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином; данні про його особу, згідно яких він офіційно працює, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, характеризується позитивно, на початку повномаштабного вторгнення уклав контракт добровольця територіальної оборони (добровольче формування Миронівської територіальної громади), має подяку від 3-ї окремої штурмової бригади Збройних сил України, використовує автомобіль для виконня завдань за контрактом добровольця, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності зі ст. 66 КК України є щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи дані про особу ОСОБА_3 наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що його обтяжує, думку прокурора та потерпілої, які вважали за можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, проте вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання, щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та щиро розкаявся, зробив відповідні висновки, добровільно відшкодував шкоду потерпілій. Також окремо суд враховує те, що кримінальне правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому є необережним, а тому суд вважає за можливе не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, а також надасть можливість обвинуваченому продовжити працювати, волонтерити та виконувати обов`язки за контрактом добровольця.

На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів.

Долю речових доказів та судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: взуття ОСОБА_11 , яке зберігається у камері схову речових доказів Головного управління Національної поліції у м. Києві (квитанція № 000095) - знищити; автомобіль Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 - залишити йому за належністю.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів відповідно до висновків: № 14317/19-52 від 30.05.2019, № 161/2219 від 12.09.2018, № 12-1/1369 від 03.09.2018 у розмірі 10107 (десять тисяч сто сім) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1