Провадження № 1-кс/752/106/21
У Х В А Л А

26 лютого 2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Автономної республіки Криму в межах кримінального провадження № 0000771 від 17.10.2013 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

до провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Автономної республіки Криму в межах кримінального провадження № 0000771 від 17.10.2013 року та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги адвокат посилається на те, що кримінальне провадження № 0000771 від 17.10.2013 року здійснювалося слідчими Ялтинського МУ ГУ МВС України в АР Крим. 14.03.2014 року начальником відділення СВ Ялтинського МУ ГУ МВС в АР Крим закрито зазначене вище кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Проте, в період з 2013-2020 роки відомості про закриття кримінального провадження не були внесені до ЄРДР.

На думку сторони захисту, строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні закінчився, отже воно підлягає негайному закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У зв`язку з цим скаржник просить зобов`язати прокурора прокуратури Автономної республіки Криму у кримінальному провадженні №0000771 від 17.10.2013 року вчинити дію, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1, 2 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначений главою 26 КПК України. Перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Так, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Інші положення статті 303 КПК України визначають конкретні рішення, дії чи бездіяльнісь, які можуть бути предметом судового контролю над дотриманням прав, свобод і інтересів осіб на досудовому розслідуванні.

В цій скарзі захисник, користуючись п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскаржує бездіяльність прокурора, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Аналіз норм кримінального процесуального законодавства свідчить, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає чотири обов`язкові ознаки: 1) слідчий, дізнавач або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК України строк; 3) з клопотанням про вчинення процесуальної дії звернувся суб`єкт, що має на це право; 4) відповідна процесуальна дія слідчим, дізнавачем чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Зазначена норма закону дозволяє звернутися до суду із скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків слідчого, дізнавача чи прокурора, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Дослідивши зміст скарги, слідчий суддя встановив, що за вимогами та викладеними обставинами предметом оскарження не є бездіяльність прокурора Автономної республіки Крим, пов`язана із не вчиненням процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Адже заявлені скаржником вимоги та обґрунтування скарги зводяться до зобов`язання закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Така вимога не є релевантною пункту 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, на який посилається захисник, кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. З цієї підстави постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного уповноважений приймати прокурор (абзац третій ч. 4 ст. 284 КПК України).

Частиною другою ст. 283 КПК України передбачено, що прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Однак ні стаття 283 КПК України, ні стаття 284 КПК України, яка регулює питання закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи не визначають для прокурора конкретного строку, впродовж якого він зобов`язаний прийняти рішення про закриття кримінального провадження.

До того ж прийняття рішення про закриття кримінального провадження пов`язано зі здійсненням прокурором за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінки наявних у провадженні доказів та відомостей з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У частині третій статті 110 КПК України визначено, що рішення прокурора приймається у формі постанови, яка виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли прокурор визнає це за необхідне. Враховуючи наведене та положення ч. 1 ст. 36 КПК України, яка закріплює самостійність прокурора у його процесуальній діяльності, визначити конкретну дату, коли прокурор зобов`язаний винести постанову про закриття певного кримінального провадження із передбаченої ч. 1 ст. 284 КПК України підстави, не представляється можливим.

Визначений ст. 303 КПК України перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого і прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, є вичерпним і розширеному застосуванню не підлягає. У відповідності до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки адвокат, оскаржує бездіяльність що не підлягає оскарженню в порядку ст. 303 КПК України, а тому у задоволені скарги слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

у задоволенні ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Автономної республіки Криму в межах кримінального провадження № 0000771 від 17.10.2013 року та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1