Справа №583/1156/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/338/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2022, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця рф, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстровано і фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 05.02.2018 вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області за ч.3 ст. 185, ст.69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2022, скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, та просив призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, від відбування якого просив звільнити ОСОБА_8 з випробуванням, згідно ст. 75, 76 КК України, з іспитовим строком в 2 роки та з покладенням на ОСОБА_8 виконання окремих обов`язків, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попереднім, у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь держави 566,43 грн процесуальних витрат.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України та скасовано арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.10.2022.

В обґрунтування своїх вимог захисник доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій не оскаржував, водночас вирок суду вважав не законним, оскільки суд при призначенні ОСОБА_8 покарання не дотримався вимог ст. 65 КК України.

Захисник просив врахувати, що потерпілий претензій до обвинуваченого не має, а сам ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування не мав захисника. Відмова від захисту у ОСОБА_8 була вже по завершенню слідчих дій.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема прокурор і обвинувачений апеляційній скарги на вирок суду не подавали, а потерпілий ОСОБА_8 апеляційну скаргу подав, однак відразу від неї відмовився, а тому апеляційне провадження за скаргою не відкривалось.

Як встановлено судом першої інстанції, будучи обізнаним про воєнний стан в Україні, в тому числі і на території м. Охтирка Сумської області, 11.10.2022 близько 20.00 год ОСОБА_8 перебував у під`їзді № 4 будинку АДРЕСА_2 , де на міжсходинковому майданчику першого та другого поверхів, під стіною побачив спортивний велосипед сіро - білого кольору. Реалізуючи свій раптово виниклий прямий, корисливий умисел на, спрямований на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, користуючись тим, що його дії не помічені потерпілим та іншими сторонніми особами, повторно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_8 від`єднав від рами велосипеду сідло марки «Selle SMP TRK Medium Gel», чорного кольору, що належить терпілому ОСОБА_9 , покинув з ним вищевказаний будинок та відправився за місцем свого мешкання, тим самим отримав реальну можливість розпоряджатися чужим майном на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2672,00 грн.

Такі дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Про дату, час і місце апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 однак до суду не з`явились, причин неявки не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання на іншу дату і час не заявили, а тому, з урахуванням того, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд справи провести без участі обвинуваченого та його захисника, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно розглянув кримінальне провадження, на підставі неупередженого судового розгляду та аналізу досліджених у судовому засіданні доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно та в умовах воєнного стану.

Вказані обставини апелянтом також не оскаржуються.

Водночас, сторона захисту не оспорюючи і вид та міру призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, просила звільнити обвинуваченого від такого покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності з доводами апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону.

З оскарженого вироку вбачається, що суд призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин - щирого каяття та активного сприяння у розкриті злочину, відсутності обставин які обтяжують покарання, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років, ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, що полягає у визнанні ним вини, щиросердному каятті, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку у психдиспансері, однак перебуває на обліку в наркодиспансері з діагнозом опійна наркоманія, за місцем мешкання характеризується посередньо, як особа, яка часто помічена в компанії людей, що вживають наркотичні засоби. Разом з тим, судом було встановлено, що обвинувачений сім`ї не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, не працює, тобто позбавлений офіційних джерел до існування, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, зокрема, до покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену в установленому порядку судимість знову вчинив умисний корисливий злочин.

Також судом було враховано, що згідно досудової доповіді органу з питань пробації існує висока ймовірність повторного вчинення правопорушення обвинуваченим та високий рівень небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на неможливе. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, необхідно здійснювати в умовах цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на викладені вище обставини та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк, необхідний та достатній для виправлення обвинуваченого та недопущення скоєння ним нових злочинів у виді 5 років позбавлення волі.

Однак аналізуючи всі обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального Закону, зокрема не мотивував свого рішення щодо неможливості застосування положень ст. 69 КК України.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено, а до пом`якшуючих покарання обставин судом віднесено щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину.

Колегія суддів враховує, правильно встановлені судом першої інстанції обставини, в тому числі і те, що злочин вчинено в умовах воєнного стану, що зумовлює призначення обвинуваченому покарання від 5 років позбавлення волі, однак звертає увагу і на те, що ОСОБА_8 вчинив один епізод злочину, який полягав у викраденні чужого майна, яке коштує 2672 грн та яке потерпілому відшкодовано.

Крім цього, апеляційний суд враховує і те, що обвинувачений свою вину у вчиненому не заперечував, демонстрував жаль за скоєне.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що призначене для обвинуваченого покарання у виді 5 років позбавлення волі надто суворе і вбачає підстави для зміни вироку в цій частині та застосуванні ст. 69 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Апеляційний суд визнає зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і вважає необхідним застосувати, при призначенні основної міри покарання обвинуваченому, вимоги ч. 1 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_8 не уникав, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, на переконання колегії суддів, покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу та за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Одночасно, апеляційний суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та ступінь суспільної небезпеки, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в частині застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Захисник просив врахувати, що потерпілий претензій до обвинуваченого не має, а сам ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування не мав захисника. Однак, відсутність претензій зі сторони потерпілого пояснюється поверненням йому викраденого майна, що враховано вище при застосуванні ст. 69 КК України, а щодо відсутності захисника на стадії досудового розслідування, то колегія суддів не вважає це підставою для звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням. Право на захист в обвинуваченого не порушено, більше того він скористався послугами захисника шляхом оскарження вироку суду в апеляційному порядку, що і стало підставою для пом`якшення йому покарання.

Згідно з п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Частиною 2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно ст. 417 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, а оскаржений вирок - змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2022, відносно ОСОБА_8 , змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4