ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 29 лютого 2024 року в кримінальному провадженні №0000097 від 28.02.2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , гр. України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 29 лютого 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України і за його вчинення призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання на підставі ч.5 ст.74, ст. 49 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 завдану

ЄУНСС: 713/877/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/174/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

матеріальну шкоду в сумі 3200 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку районного суду, ОСОБА_8 , перебуваючи на протязі тривалого часу в неприязних стосунках із сім`єю ОСОБА_9 ,, 29 березня 2018 року близько 12 год.04 хв., знаходячись по АДРЕСА_3 , вчинив із громадянкою ОСОБА_6 словесну суперечку з приводу того, що остання викопувала штиковою лопатою канаву біля свого господарства, де в подальшому дізнавшись, що в господарстві ОСОБА_9 встановлена система відеоспостереження, діючи умисно, виражаючи свою незадоволеність щодо встановлення даної системи відеоспостереження в господарстві ОСОБА_9 , маючи в руках штикову лопату та направився до господарства ОСОБА_9 з метою незаконного проникнення в дане господарство. Внаслідок чого ОСОБА_6 ставши на вхідних воротах свого господарства, яке огороджене металевою сіткою, попередила ОСОБА_8 , що не надає будь-якого дозволу йому зайти в її господарство та в подальшому таким чином почала перешкоджати останньому проникнути в дане господарство. Однак ОСОБА_8 не реагуючи на заборону та попередження останньої, продовжуючи свої неправомірні дії, спрямованні на незаконне проникнення до іншого володіння особи, застосовуючи насильство до громадянки ОСОБА_6 , відштовхнув руками останню в сторону, чим звільнив собі прохід у вхідних воротах та в подальшому незаконно проник на територію даного господарства. Підійшовши до приміщення житлового будинку за допомогою штикової лопати ОСОБА_8 пошкодив та вивів із ладу камеру системи відеоспостереження, яка була розташована на боковій частині житлового будинку зазначеного господарства.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій він не погоджується із оскаржуваним вироком, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, а відеозапис з камери спостереження є неналежним та недопустимим доказом.

Вказує, що в матеріалах справи немає оригіналу відеозапису, який би вилучався слідчим безпосередньо у потерпілого або був би виготовлений слідчим із залученням спеціаліста, а тому цей доказ та всі похідні від нього є недопустимими доказами.

Вважає, що покази потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 не є достатніми доказами по справі, оскільки між ними тривалий час існують неприязні відносини, а тому вони є зацікавленими особами.

Стверджує, що в матеріалах справи немає доказів щодо застосування ним насильства відносно потерпілих, що виключає кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 162 КК України.

Зазначає, що матеріалами справи не підтверджено заподіяння ним матеріальної шкоди потерпілим в розмірі 3200 грн., не вказано якому саме об`єкту та яка шкода була заподіяна.

Вважає, що матеріалами справи не підтверджено заподіяння моральної шкоди потерпілій ОСОБА_6 .

Просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.

На вказану апеляційну скаргу надійшло заперечення захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , в якому захисник вважає подану апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою.

Зазначає, що належність та допустимість відеозапису як доказу було підтверджено висновком експерта, та показами експерти, які він дав під присягою у суді.

Вказує, що неприязні відносини між обвинуваченим та потерпілим стались в наслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Стверджує, що факт застосування насильства щодо потерпілої ОСОБА_6 було зафіксовано на відеозаписів, а тому дії ОСОБА_8 , за ч.2 ст. 162 КК України кваліфіковано вірно.

Зазначає, що потерпілій ОСОБА_6 було завдано моральної шкоди, оскільки злочин було вчинено із застосуванням насильства, обвинувачений не вибачився, добровільно витрати не відшкодував, продовжив зухвало себе поводити.

Просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін.

До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а тому суд вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 без його участі.

Заслухавши доповідь судді, яка виклала суть вироку, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, думку прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, надавши учасникам кримінального провадження слово в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, що передбачає його оцінку відповідності нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що даних вимог закону районним судом було дотримано.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 162 КК України підтверджується письмовими доказам та показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Так, потерпіла ОСОБА_6 в районному суді показала, що 29 березня 2018 р. приблизно о 12 год., перебуваючи біля свого подвір`я за адресою АДРЕСА_3 , та викопувала канаву для зливу води. У її сім`ї були постійні конфлікт із ОСОБА_8 , а тому за два тижні до цього її чоловік встановив відеоспостереження. Під час того, як вона викопувала канал на мотоциклі під`їхав ОСОБА_8 спитав «що ти тут копаєш?», на що вона відповіла, що копає на своїй ділянці. Невдоволений її діями обвинувачений вихопив у неї штикову лопату, став її ображати нецензурною лайкою та погрожувати вбивством. Вона зазначила, що викопує канаву на своєму подвір`ї, а всі незаконні дії обвинуваченого фіксуються камерою відеоспостереження. Тоді ОСОБА_8 підійшов до паркану з металевої сітки, що огороджував частину земельної ділянки, два будинки, надвірні пристрої, в т.ч. підвал та спробував збити лопатою відеокамеру, яка була закріплена на куті будинку, однак не зміг це зробити у зв`язку з відстанню. Вона стала на вхідних воротах та зазначила, що не надає дозволу на прохід до будинку, але обвинувачений лаючись, тримаючи в одній руці лопату, другою рукою відштовхнув її у руки та плечі приблизно два три рази, чим звільнив для себе прохід, незважаючи на її супротив. В подальшому ОСОБА_8 підійшов до будинку та штиковою лопатою почав бити по сайдингу (покрівельний матеріал) та вивів з ладу відеокамеру, яка впала на землю і яку він забрав з собою та вийшов за територію подвір`я.

Потерпілий ОСОБА_9 в районному суді показав, що проживає з дитинства у АДРЕСА_3 , також разом з ним зареєстровані та проживають дружина та троє дітей. Він встановив камери відео спостереження за два-три тижні до події на куті одного будинку та над дверима іншого будинку, яке охоплювало ракурс хвіртки, земельної ділянки та машини за подвір`ям. Інформація з відео спостереження записується на жорсткий диск, та зберігається три тижні. Відеозапис здійснювався в реальному часі, без часових відхилень. На час події його домоволодіння: два будинки, надвірні пристрої, в т.ч. підвал та частина земельної ділянки була огороджена секційною огорожею з хвірткою. 29 березня 2018 р. йому зателефонувала дружина, яка зазначила, що копала канаву біля підвалу для зливу води, а ОСОБА_8 вихопив у неї лопату і не зважаючи на заборону зайшов на подвір`я та збив лопатою відеокамеру.

Згідно заяви від 27.02.2020 р., зареєстрованої в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) Вижницького ВП за №783, ОСОБА_6 звернулась до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області про те, що ОСОБА_8 , який проживає поряд з нею за адресою АДРЕСА_2 і з яким склалися неприязні стосунки 29.03.2018р. о 12 год.04 хв. з штиковою лопатою незаконно проник на подвір`я її житлового будинку по АДРЕСА_3 , з погрозами вбивства відштовхнув її лівою рукою від себе, спричинивши фізичний біль, після чого на її очах та очах очевидців заволодів її відеокамерою і з місця злочину до прибуття працівників поліції зник (т.1 а.с.71).

Згідно заяви потерпілої ОСОБА_6 вона надала відео з камер-спостереження 29.03.2018 року розміщених на житловому будинку для подальшого залучення до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с. 74).

Згідно протоколу огляду предметів від 07.08.2020 року було проведено огляд відеозапису подій, які відбулися 29.03.2018 року у АДРЕСА_3 , із камери відеоспостереження, яка знаходиться на будинку ОСОБА_6 (а.с.75).

Згідно довідки за спадковою справою 92/2020 р. виданою приватним нотаріусом ОСОБА_11 01.09.2020р. за №94/02-14 та довідки виконавчого комітету Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 31.08.2020р. за №477, вбачається, що спадщину після смерті 31 січня 1993 р. ОСОБА_12 ,1947 р.н. прийняли та є спадкоємцями його майна за законом ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.85).

Відповідно до заяви від 13.08.2020 року, ОСОБА_6 добровільно видала працівникам поліції відеокамеру «Inter Vision» модель XVI - 236W; SER NO/ НОМЕР_1 , яку ОСОБА_8 зірвав з її будинку 29.03.2018 року (т.1 а.с.88).

Згідно протоколу огляду предметів з фототаблицею до нього, а саме камери відео спостереження «inter Vision» модель XVI - 236W; SER NO/ НОМЕР_1 ; MADE IN НОМЕР_2 , яку ОСОБА_8 29.03.2018р. збив з будинку ОСОБА_6 вбачається, що на корпусі камери відеоспостереження у верхній та нижній частині є подряпини, на склі об`єктива тріщини. З внутрішньої частини камери виходять п`ять проводів різного кольору, а також мається елемент камери, який складається з двох металевих частин з явними ознаками пошкодження та двох болтів різної довжини (т.1 а.с.89-92)

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 13.08.2020 р. зафіксованого на відеокамеру мобільного телефону марки «Motorola Є5» карта пам`яті SD, вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 в присутності понятих за адресою АДРЕСА_3 , чітко відобразила при яких обставинах та як відносно неї було вчинено кримінальне правопорушення (т.1 а.с.95-99).

Згідно висновку експерта за №СЕ-19/109-23/10190-ВЗ від 26.09.2023 року, вбачається, що на ділянках відеозапису файлу з назвою «Розбиває камеру перший раз», який знаходиться на DVD + R оптичному диску на якому міститься маркування «відеозапис з камери відео спостереження з будинку сім`ї ОСОБА_6 » безпосередньо на інтервалі з часовими відмітками з 01.25 по 02.20 хвилин з початку відтворення або з 12.04.29 по 12.05.24 хвилин по автоматичних засобах обліку часу, які містяться на власне кадрах відеозапису, ознак монтажу - не виявлено (т.2 а.с.184-190).

Згідно переглянутого судом відеозапису на DVD + R диску із назвою «Розбиває камеру в перший раз», безпосередньо на інтервалі з часовими відмітками з 01.25 по 02.20 хвилин з початку відтворення або з 12.04.29 по 12.05.24 хвилин по автоматичних засобах обліку часу, на якому відображені події за 29.03.2018р. (т.2 а.с.191).

Вищевказані докази, які є належними та допустимими, у своїй сукупності свідчать про обґрунтованість висновку районного суду, щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України та спростовують доводи апеляційної скарги щодо його невинуватості.

Апеляційним судом було ретельно перевірено доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та встановлено наступне.

Доводи апелянта про те, що відеозапис на DVD+R диску на якому зафіксовані події, які ставлять у провину обвинуваченому ОСОБА_8 , є недопустимим та не належним доказом, через порушення органом досудового розслідування порядку отримання такого доказу - є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 КПК потерпілий наділений правом під час досудового розслідування подавати докази на підтвердження своєї заяви.

Як вбачається із заяви потерпілої ОСОБА_6 від 07.08.2020 року, вказаний відеозапис на DVD+R диску було надано потерпілою добровільно для подальшого залучення до матеріалів кримінального провадження, що узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 93 КПК та спростовує твердження обвинуваченого щодо недопустимості цього доказу.

Посилання апелянта на те, що у матеріалах справи немає оригіналу відеозапису є необґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали звукозапису та електронні носії інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа ще і його відображення, якому надається таке ж значення як документу.

Долучений до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD+R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді

Наданий потерпілою DVD-R диск з відеозаписом був оглянутий слідчим, про що складено відповідний протокол огляду та винесено постанову про визнання та приєднання диску до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

Враховуючи викладене наданий відеозапис є оригіналом документа та здобутий в спосіб передбачений КПК України.

Твердження апелянта про те, що матеріалами справи не підтверджене застосування насильства щодо потерпілих, є необґрунтованим.

Під поняттям насильство у складі злочину, передбаченого ч. 2 ст. 162, охоплюється будь-яке фізичне насильство, а у даному випадку факт насильства полягав у тому, що обвинувачений ОСОБА_8 відштовхнув потерпілу ОСОБА_9 руками в сторону.

Факт застосування насильства обвинуваченим ОСОБА_8 підтверджує наявним відеозаписом подій, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 162 КК України.

Доводи апелянта щодо упередженості потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки надані ними покази узгоджуються із наявним відеозаписом та іншими матеріалами справи.

В супереч доводів апелянта розмір завданої майнової шкоди було підтверджено експрес накладною нової пошти, згідно якої ОСОБА_14 оплатив покупку відеонагляду вартістю 3200 грн. (а.с.113).

Також вірною є визначена районним судом сума морального відшкодування в розмірі 10000 грн., оскільки ОСОБА_6 в наслідок злочинних дій ОСОБА_8 отримала, фізичний біль та моральний стрес, що призвело до душевних страждань та моральних переживань, приниження честі, гідності.

Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Перевіряючи вирок районного суду в частині призначеного покарання, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку вказаних вимог дотримався повністю.

Районним судом було належним чином враховано, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Також враховано дані що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 , не перебуває на обліку в лікаря психіатра та нарколога, позитивно характеризується по місцю проживання, також враховано висновок досудової доповіді Чернівецького районного сектору №1 сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із призначеним районним судом видом та розміром покарання.

Оскільки з дня вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років, районний суд вірно застосував щодо нього п.3 ч.1 ст.49 КПК України звільнивши ОСОБА_8 від призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Путильського районного суду Чернівецької області від 29 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 162 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом."

Суддя - доповідач _________________ ОСОБА_1

(посада) ОСОБА_15 , підпис) (ПІБ)

11.06.2024 року

(дата засвідчення копії)