465/1869/23
1-кп/465/723/24
У Х В А Л А

судового засідання

27.03.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про призначення судово-психіатричної експертизи та клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000329 від 09 лютого 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст.190, ч.2 ст. 209 КК України, -

встановив:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст.190, ч.2 ст. 209 КК України.

Прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, аргументуючи свої вимоги тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховані слідчим суддею та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу, що повністю виправдовують продовження терміну дії обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Враховуючи викладене, просила клопотання задоволити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила таке задоволити.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні не заперечили щодо задоволення клопотання прокурора.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді клопотання суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , які відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, стан здоров`я обвинуваченого, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпали; наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст.190, ч.2 ст. 209 КК України, санкції статей яких передбачають покарання у вигляді, зокрема і позбавлення волі. З огляду на встановлені обставини при розгляді клопотання, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості ухилення обвинуваченого від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення. Зазначені ризики не зменшилися.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності, що підтверджує ризик вчинення ним нового злочину.

Тому з урахуванням цих обставин, в сукупності із тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час неможливе, ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися.

Тому, оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання у разі визнання винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст.190, ч.2 ст. 209 КК України, свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході не відпала; наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, а також особу обвинуваченого, вік, стан його здоров`я та стадію розгляду кримінального провадження, суд визнає обґрунтованим клопотання прокурора та вважає за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби, строком на 60 днів.

Окрім цього, захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого просив призначити ОСОБА_4 судову амбулаторну психіатричну експертизу, на вирішення якої просив поставити наступні запитання: - яким психічним захворюванням страждає ОСОБА_4 ?; - чи міг він керувати своїми діями в період інкримінованих йому діянь?; - чи є ОСОБА_4 осудним на час проведення судового слідства. Виконання експертизи просив доручити Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні.

Клопотання мотивує тим, що на досудовому розслідуванні він дізнався про те, що його підзахисний в розмові зі слідчим заявив, що він колись мав другу групу інвалідності з приводу психічного захворювання. Вказує, що під час розгляду справи в суді ОСОБА_4 знайшов посвідчення інваліда 2 групи загального захворювання, яке посвідчувало факт його хвороби станом на 1997 рік, однак, не маючи постійного місця проживання, він не зміг його продовжити.

В судовому засіданні 27.03.2024 обвинувачений та його захисник вказане клопотання підтримали та просили таке задоволити.

Прокурор в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання захисника та просила відмовити у задоволенні такого.

Дослідивши вищевказане клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Згідно ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права. Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: 1) встановлення причин смерті; 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; 3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; 4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; 6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам. Суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо: 1) суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; 2) під час судового розгляду виникли підстави, передбачені частиною другою статті 509 цього Кодексу; 3) існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Згідно ст. 509 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Судом встановлено, що під час досудового розслідування жодних психіатричних експертиз відносно ОСОБА_4 не проводилося та клопотань стороною захисту з цього приводу не заявлялось.

Заявляючи клопотання про призначення експертизи захисник не зазначив належних та достатніх відомостей психічного стану обвинуваченого, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності, не зазначив обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Також, на підтвердження своїх доводів захисник не надав суду медичної документації щодо наявності в обвинуваченого розладу психічної діяльності або психічного захворювання, перебування на обліку у лікаря психіатра, тощо.

Щодо копії посвідчення, яке посвідчує, що ОСОБА_4 є інвалідом другої групи, та на яке покликається сторона захисту, як на підставу призначення судово-психіатричної експертизи, слід зазначити наступне.

В судовому засіданні 14.12.2023 захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 пояснив суду, що обвинувачений має посвідчення, відповідно до якого він є інвалідом другої групи, однак доказів цього суду не надав.

Окрім цього, в судовому засіданні захисником не долучено і копію відповідного посвідчення.

Відповідно до ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначив захисник у судовому засіданні, у посвідченні відсутнє зазначення, що ОСОБА_4 призначена друга група інвалідності у зв`язку з психічним захворюванням.

Відтак, суд не бере до уваги покликання сторони захисту на вищевказане посвідчення, на яке покликається сторона захисту.

Окрім цього, під час тривалого розгляду справи в суді, судом не встановлено, щоб поведінка ОСОБА_4 була або є неадекватною.

Також суд враховує час подання клопотання та стадію судового розгляду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає клопотання захисника безпідставним та необгрунтованим, а тому в задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст.ст.177, 178,181,197,199,314,315,331 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби обвинуваченому ОСОБА_4 задоволити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на 60 діб, тобто до 26.05.2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 на строк до 26.05.2024 року включно наступні обов`язки:

- прибувати за викликом прокурора чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2 з 22:00 год. по 06:00 год. без дозволу прокурора або суду.

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що вищезазначені обов`язки покладаються на нього на строк до 26.05.2024 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про призначення судово-психіатричної експертизи відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення та направити копії ухвали прокурору та начальнику ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області для виконання.

Ухвала в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 01.04.2024.

Суддя ОСОБА_1