ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/365/24 Справа № 204/434/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисниці ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу старшого групи прокурорів - прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , подану на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста смт.Василівка Василівського району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого на посаді старшого оперуповноваженого з особливих доручень Управління ГУНП в Дніпропетровській області, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді у вигляді нічного домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 березня 2024 року,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у масті Полтаві ОСОБА_8 погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 та застосовано щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України, запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в межах строку досудового розслідування, тобто до 16 березня 2024 року. На ОСОБА_7 , у відповідності до положень статті 194 КПК України покладено наступні обов`язки:

- не залишати в період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги підозрюваному та подальшого невідкладного повернення до житла;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_9 ;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом червня-грудня 2023 року ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_15 , будучи працівниками правоохоронного органу, тобто службовими особами, які постійно здійснюють функції представників органу державної влади, у робочий час здійснювали ремонтно-будівельні роботи на об`єкті нерухомості, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :01:016:0366, за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому не відвідували основне місце роботи та згідно довідки щодо грошового забезпечення отримали заробітку плату у сумі 1 989 031 гривень 73 копійки, чим охоронюваним законом державним інтересам спричинено тяжких наслідків.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, використані службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності дають підстави стверджувати про вірогідну причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України. Слідчим суддею було встановлено наявність лише одного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного здійснювати вплив на єдиного встановленого свідка - ОСОБА_9 , ризики, передбачені п.п.1,2,4 ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Враховуючи особу ОСОБА_7 , який є раніше не судимим, має постійне місце проживання та є працевлаштованим, звертаючи увагу на наявність у нього двох неповнолітніх дітей та міцних соціальних зв`язків слідчий суддя дійшов висновку, що застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту буде достатнім для запобігання встановленим у судовому засіданні ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погодившись із судовим рішенням, прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у масті Полтаві ОСОБА_8 погоджене прокурором Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі та застосувати щодо підозрюваного за ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 241 840 гривень.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду обставинам кримінального провадження.

Прокурор зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, здійсненому за попередньою змовою групою осіб, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким. Крім того, дане кримінальне правопорушення є корупційним правопорушенням, а ОСОБА_7 є співробітником правоохоронного органу, при цьому він використав надані йому у зв`язку із займаною посадою права у інтересах третьої особи, працюючи у робочий час на будівництві об`єкта нерухомості, що належить ОСОБА_15 та отримуючи від держави заробітну плату.

Прокурор вказує, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, підозра ОСОБА_7 є первинною, сума спричинених державі збитків у вигляді безпідставно виплаченої заробітної плати ОСОБА_7 та іншим співучасникам потребуватиме уточнення за результатами подальшого розслідування, зібраних документів, висновків експертиз тощо.

Оскільки ОСОБА_7 займає оперативну посаду у ГУ НП України у Дніпропетровській області, він має можливість активно протидіяти встановленню об`єктивної істини у провадженні шляхом впливу свідків, спотворення чи знищення документів щодо нарахування заробітної плати, використання матеріально-технічної бази, товарно-матеріальних цінностей тощо.

Прокурор вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю є недостатнім, оскільки за таких умов ОСОБА_7 у денний час доби (зокрема робочий) фактично буде позбавлений будь-яких обмежень і контролю та матиме можливість безперешкодно впливати на досудове розслідування, формально не порушуючи ухвали суду про застосування запобіжного заходу. За такого, застосування будь-якого іншого запобіжного заходу крім тримання під вартою, на переконання сторони обвинувачення, є недоцільним та таким, що не буде у повній мірі слугувати меті його застосування. Крім того, прокурор вважає за можливе застосувати щодо ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 241 840 гривень.

21 лютого 2024 року захисницею ОСОБА_6 на адресу дніпровського апеляційного суду подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, відповідно до змісту яких захисниця просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, поданої на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Під час апеляційного перегляду:

- прокурор ОСОБА_5 підтримав подану ним апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити;

- захисниця ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, вважали ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження № 0000656, внесене до ЄРДР 18.05.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.4 ст.191 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 16.01.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364, ч.4 ст.191 КК України є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст. 364 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до шести років, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинуваченням матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст. 364 КК України та у достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існує доведений органом досудового розслідування ризик, передбачений пунктом 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку про існування достатньої ймовірності ризику впливу на свідків, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено у судовому засіданні існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,4 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування, або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), оскільки такі ризики ґрунтуються лише на припущеннях та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування тримання під вартою як запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що з моменту можливого вчинення інкримінованих дій пройшов деякий проміжок часу, однак сторона обвинувачення не надала доказів того, що за цей час підозрюваний вчиняв дії щодо перешкоджанню кримінальному провадженню.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на міцні соціальні зв`язки підозрюваного.

Окрім того, прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не надано жодних доказів того, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховувався від органу досудового розслідування чи суду та незаконного впливу на потерпілого, намагався знищити, сховати чи спотворити докази та будь-яким іншим чином перешкоджав кримінальному провадженню. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення доведено лише обставини, встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення у суді апеляційної інстанції, а тому ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту щодо підозрюваного за ч.2 ст.28, ч.2 ст.364 КК України ОСОБА_7 строком до 16 березня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу старшого групи прокурорів - прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3