Справа № 509/467/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальні акти в об`єднаному кримінальному провадженні №000044 від 16.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роксолани Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, не працевлаштованого, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 з 26.04.2005 року перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний запасу Збройних Сил України за спеціальністю підсобний робітник будівельних робіт.

Указом Президента України та Верховного Головнокомандувача від 24.02.2024 року №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією збройних сил рф проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2024 року строком на 30 діб, який в останнє продовжено Указом Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, затвердженого Законом України №3429- IX від 08.11.2023.

Відповідно до п.31 ч.1 ст.85 Конституції України та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», затверджений Законом України №2105-IX від 03.03.2022 року, та в останнє продовжено Указом Президента України від 06.11.2023 року № 735/2023 з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, затверджений Законом України № 3430- IX від 08.11.2023.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Так, 07.12.2023 року за результатами обстеження, проведеного військово- лікарською комісію та згідно довідки військово-лікарської комісії № 261, обвинуваченого ОСОБА_4 визнано придатним за станом здоров`я для проходження військової служби; окрім того, встановлено відсутність обставин, передбачених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які надавали б ОСОБА_4 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

07.12.2023 року військовозобов`язаному ОСОБА_4 на виконання вимог ст.65 Конституції України, ст.ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», представниками Одеського РТЦК на території обласного збірного пункту за адресою: АДРЕСА_3 , вручено мобілізаційне розпорядження, а 08.12.2023 року в призовному пункті на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , вручена бойова повістка, згідно якої, останньому необхідно було з`явитися 18.12.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 для призову по мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 .

Проте, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , який підлягає призову на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією, про що був належним чином ознайомлений у встановленому законом порядку, шляхом вручення повісток та мобілізаційного розпорядження, а також якому були роз`яснені положення статті 336 Кримінального кодексу України, про наслідки неявки за викликом та ухилення від призиву за мобілізацією, будучи придатним до військової служби, - діючи навмисно, з метою ухилення від військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст. 22 закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543 від 21.10.1993 року, Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», не маючи законних підстав для отримання відстрочки від призову за мобілізацією, до вказаного Центру не прибув, причини неявки у назначену дату та час не повідомив, тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 у період дії правового режиму воєнного стану, який діяв на підставі вищезазначених нормативно-правових актів, 08.01.2024 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням та судом не встановлено, перебував в будинку у свого знайомого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_5 . В цей час у обвинуваченого ОСОБА_4 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме портативного зарядного пристрою марки «ML Рго» ємкістю 20800 mAh в пластиковому корпусі чорного кольору, який знаходився на полиці в приміщенні кухні та належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, обвинувачений ОСОБА_4 у вказаний день близько13 годин 00 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням та судом не встановлено, перебуваючи на кухні вищевказаного будинку, діючи умисно, у період дії правового режиму воєнного стану, впевнившись в тому, що його дії залишаться непоміченими для власника ОСОБА_5 , таємно, шляхом вільного доступу викрав вищевказаний портативний зарядний пристрій марки «ML Рго» ємкістю 20800 mAh в пластиковому корпусі чорного кольору вартістю 453,63 грн.

З викраденим майном обвинувачений ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 453,63 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, за обставин викладених в обвинувальних актах, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальні правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. У вчиненому щиро розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку із хворобою, обставини справи та докази, які в ній є, ним не оспорюються, не заперечує та визнає не доцільним досліджувати докази по справі. Також в заяві потерпілого зазначено, що він розуміє, що на випадок визнання судом не доцільності дослідження доказів, він буде позбавлений можливості оскаржувати вказані обставини в апеляційному суді. Цивільного позову потерпілим не заявлено.

За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, та за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином (ч.4 ст.185 КК України) та нетяжким злочином (ст.336 КК України), особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо, не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вчинення обвинуваченим умисних тяжкого та нетяжкого кримінальних правопорушень, позицію потерпілого, яким не заявлено цивільного позову, що свідчить про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, особу винного, який раніше не судимий, наявність посередньої характеристики з постійного місця проживання, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст. 336 та ч.4 ст. 185 КК України, у межах мінімальних санкцій вказаних статтей (частини статті) у виді позбавлення волі, та відповідно до ч.1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду покарання.

Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.

У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 року, слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід на стадії досудового розслідування до обвинуваченого не застосовувався, підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України та ст.336 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.01.2024 року, - скасувати.

Речові докази після набрання вироком суду законної сили:

- коробку з-під повербанку «ML Pro», повербанк «ML Pro 20800 mAh», чорного кольору, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1