Ухвала

іменем України

02 травня 2024 року

м. Київ

справа № 317/1780/18

провадження № 51-3299 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року,

встановила:

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 8 квітня 2018 року, близько 15:00 год в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки з ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, діючи умисно, наніс не менше 3 ударів ногами в область тулуба, спричинивши таким чином потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2022 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Постановою Верховного Суду від 22 червня 2023 року ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 серпня 2022 року щодо ОСОБА_4 скасовано, призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року залишено без змін.

У своїй касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів захисник зазначає про те, що місцевим судом та судом апеляційної інстанції допущено порушення принципу повноти судового розгляду та невірна правова кваліфікація діяння, оскільки судами:

- не проаналізовано докази, зокрема і показання обвинуваченого, що мають значення для встановлення дійсних обставин та свідчать про наявність у діях обвинуваченого ознак необхідної самооборони;

- неповно встановлено обставини справи та вина засудженого не є доведеною поза розумним сумнівом, залишені поза увагою обставини, які мали значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, що на думку сторони захисту, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Крім цього, на обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції:

- здійснив апеляційний розгляд без участі потерпілого ОСОБА_7 , який не повідомляв про причини своєї неявки, натомість матеріали справи не містять даних щодо належного повідомлення останнього про дату, час та місце апеляційного розгляду, позаяк, на думку автора скарги, в діях колегії суддів апеляційної інстанції вбачаються порушення ст. 405 КПК України, які є істотними;

- дійшов висновку про відсутність реальної і безпосередньої загрози, спираючись на результати слідчого експерименту від 10 квітня 2018 року, водночас, питання наявності конфлікту та систематичного знущання потерпілим над членами родини не з`ясовувалось під час судового розгляду;

- не надав оцінки показанням потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , в частині того, що життєва поведінка потерпілого у стані алкогольного сп`яніння була неадекватною та агресивною;

Перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, відповідно до частини 1 ст. 438 КПК України,підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

2)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

3)невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чи неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК України) чинним законом не передбачено.

Отже Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження позбавлений можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та виходить лише з тих фактичних обставин, які були встановлені судами попередніх інстанцій.

За таких обставин, доводи касаційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду під час судового провадження в суді першої та апеляційної інстанцїі, непогодження із оцінкою суду окремих доказів та їх власна оцінка з боку захисника, не є предметом касаційного перегляду.

Надаючи оцінку посилання у касаційній скарзі захисника на порушення судом апеляційної інстанції вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, оскільки апеляційний розгляд здійснювався за відсутності потерпілого без його належного повідомлення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Зокрема, частиною 1 ст. 412 КПК України визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до положень пунктів 1, 7 ч. 1 ст. 425 КПК України касаційну скаргу мають право подати засуджений, його законний представник чи захисник - у частині, що стосується інтересів засудженого; потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Водночас, захисник, посилаючись у своїй касаційній скарзі на те, що судовий розгляд у суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності потерпілого, взагалі не зазначає, яким чином це стосується інтересів засудженого, та яким чином це вплинуло на законність прийнятого рішення, тоді як сам потерпілий на цих підставах касаційну скаргу не подавав і відсутні дані про те, що він уповноважував на це захисника засудженого.

При цьому, доводи касаційної скарги захисника не містять будь-яких обґрунтувань про те, яким чином зазначене перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, зазначені доводи сторони захисту з огляду на положення ч. 1 ст. 425 КПК України не підлягають перевірці під час касаційного розгляду, оскільки вони не стосуються інтересів засудженого.

Водночас, колегія суддів зауважує, що під час апеляційного розгляду у суді брав участь представник потерпілого, який до суду із касаційною скаргою з цих підстав не звертався. Сам потерпілий також не звернувся до суду касаційної інстанції з приводу порушення його прав. За таких обставин, відсутні підстави для висновку про те, що в цій частині судом апеляційної інстанції допущено істотні порушення вимог КПК України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 липня 2021 року у справі № 128/1766/17 (провадження № 51-4966км20), від 02 вересня 2021 року у справі № 617/237/18 (провадження № 51-1105км21), від 19 жовтня 2021 року у справі № 507/328/17 (провадження № 51-3447км19).

При цьому, надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо невірної правової кваліфікації діяння, колегія суддів зауважує про таке.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як вбачається зі змісту вироку, висновок суду першоїінстанції про наявність у діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, в основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено низку досліджених в ході судового провадження письмових доказів, а саме:

- протокол огляду місця події від 08 квітня 2018 року разом з додатками до нього, відповідно до якого в АДРЕСА_1 за участю понятих та ОСОБА_7 було виявлено труп ОСОБА_6 та множинні сліди РБК в будинку;

- ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року про дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 ;

- протокол огляду місця події від 08 квітня 2018 року з фото-таблицями до нього в АДРЕСА_2 за участю понятих та ОСОБА_9 , в ході якого було виявлено в зливній ямі туалету пару кросівок чоловічих білого кольору, футболку чоловічу блакитного кольору, спортивні штани чорного кольору, які належать ОСОБА_4 , та які він, зі слів власниці будинку ОСОБА_9 , викинув після події, а також вилучено алюмінієвий таз в якому ОСОБА_4 змивав кров з рук;

- ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2018 року про дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду трупа від 09 квітня 2018 року ОСОБА_6 ;

- лікарське свідоцтво про смерть №1368, без дати видачі, відповідно до якого ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від масивної крововтрати, закритої травми тулуба з розривом селезінки;

- протокол проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2018 року разом із додатками до нього, за участі ОСОБА_4 , відповідно до якого підозрюваний в присутності понятих, свого захисника та потерпілої, без примусу, самостійно, чітко, логічно пояснюючи, вказав на механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , послідовність дій, кількість ударів, при цьому, ОСОБА_4 при проведенні слідчого експерименту проявляв ініціативу, виправляв неточні дії слідчого, використовував активно манекен при демонстрації нанесення ударів;

- протокол від 09 квітня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, оскільки безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказували на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;

- заява б/д та б/н, відповідно до якої ОСОБА_8 дала дозвіл слідчому ОСОБА_10 на проведення слідчого експерименту за адресою АДРЕСА_1 ;

- висновок судово-медичної експертизи №1360 від 09 травня 2018 року з фототаблицями до неї, в межах якої окрім огляду трупа ОСОБА_6 , було проведено судово-імунологічну експертизу рідкої крові трупа ОСОБА_6 та судово-токсикологічну експертизу крові та сечі трупа ОСОБА_6 ;

- висновки експерта №888 від 18 травня 2018 року, №949 від 08 травня 2018 року, №262 від 18 травня 2018 року та висновок судово-психіатрічної експертизи ОСОБА_4 №237 від 21 травня 2018 року,

які також проаналізовано в ході апеляційного провадження колегією суддів апеляційної інстанції в ухвалі від 24 січня 2024 та вказано, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про їх належність і допустимість та переконання про те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення судом першої інстанції викладено показання осіб, серед інших, безпосередньо допитаних у ході судового провадження, а саме:

- потерпілої ОСОБА_8 , яка є дочкою загиблого ОСОБА_6 , і відповідно до наданих нею показів судом вбачалося, що ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїм співмешканцем - ОСОБА_4 та спільною дитиною вони були в гостях у ОСОБА_11 , де святкували свято Пасхи. Всі разом вживали спиртні напої, починаючи зранку, оскільки було свято. Випили 200-400 гр. горілки. Через деякий час ОСОБА_4 вирішив відвести дитину додому спати, а вона залишилася спати у ОСОБА_9 . Близько 15:15 год. на мобільний ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_4 та сказав, що в нього виник конфлікт з ОСОБА_6 . Після чого, вона та ОСОБА_9 попрямували за її місцем мешкання. Коли вони зайшли до будинку, то побачили, що на підлозі в крові на правому боку лежить батько без ознак життя, при цьому, ОСОБА_4 перебував біля нього, а на його одязі малися сліди крові. Двері до будинку були відчинені. На запитання, що саме сталося, ОСОБА_4 відповів, що між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, після чого ОСОБА_4 став наносити тілесні пошкодження останньому, вказував не те, що ОСОБА_6 кинувся на нього з ножем, а ОСОБА_4 спробував забрати у батька ніж.Після цього, ОСОБА_9 пішла до себе додому, куди згодом прийшов ОСОБА_4 та почав змивати з себе кров, речі в яких був одягнений зняв та викинув до туалету, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 . Правоохоронців викликав зведений брат ОСОБА_7 вже через півтори години.

- свідка ОСОБА_9 , показання якої повністю узгоджувались із показами потерпілої ОСОБА_8 та яка зокрема, зауважила суду, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 , та їх спільною дитиною перебували у неї у гостях, де святкували свято Пасхи, всі вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_4 пішов додому для того, щоб вкласти дитину спати, а ОСОБА_8 залишилася спати у неї. Близько 15:15 год. їй на мобільний зателефонував ОСОБА_4 та сказав, що в нього виник конфлікт з ОСОБА_6 , та щоб ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прийшли. Після чого, вона та ОСОБА_8 попрямували додому, за місцем мешкання ОСОБА_8 . ОСОБА_4 відчинив ворота. Коли вони зайшли до будинку то побачили, що на підлозі в крові лежить ОСОБА_6 без ознак життя, у нього з вух йшла кров. При цьому, ОСОБА_4 перебував біля нього, а на його одязі саме на кросівках малися сліди крові. На запитання що саме сталося, ОСОБА_4 відповів, що між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, після чого ОСОБА_4 став наносити тілесні пошкодження останньому. ОСОБА_4 перетягував тіло ОСОБА_6 . Він вважав, що ОСОБА_6 живий, але свідок зазначила, що для неї вочевидь було те, що ОСОБА_6 помер. Вона з ОСОБА_8 пішли до неї додому, куди згодом прийшов і ОСОБА_4 . Він почав змивати з себе кров, речі в яких був одягнений, зняв та викинув до туалету.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши такі показання свідка ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 , зауважила, що з них вбачається, що хоча вони і не були безпосередніми очевидцями моменту нанесення обвинуваченим умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть ОСОБА_6 , проте, їх показання повністю відтворюють події, які мали місце в день скоєння злочину, та разом з іншими доказами підтверджують факт того, що тілесні ушкодження, внаслідок яких помер ОСОБА_6 були спричинені саме обвинуваченим ОСОБА_4 , оскільки про бійку між ними останній повідомив їх особисто, мав на своєму одязі, кросівках та руках сліди крові, що достеменно бачили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 коли прибули на місце подій за викликом обвинуваченого, а також, бачили як в подальшому обвинувачений знімав з себе речі, викидав їх до туалету та відмивав руки від крові, що в свою чергу, на думку колегії суддів, свідчило про те, що обвинувачений в такий спосіб намагався знищити сліди вчинення злочину.

Колегія суддів апеляційної інстанції також зазначила, що надані потерпілою ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_13 показання щодо намагання обвинуваченим позбутися одягу та змити зі своїх рук сліди крові, повністю підтверджуються та узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції протоколом огляду місця події від 08 квітня 2018 року з фототаблицями, відповідно до якого органом досудового розслідування проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 за участю понятих та ОСОБА_9 , за результатами якого виявлено в зливній ямі туалету пару кросівок чоловічих білого кольору, футболку чоловічу блакитного кольору, спортивні штани чорного кольору, які належать ОСОБА_4 , та які він, зі слів власниці будинку ОСОБА_9 , викинув після події, а також вилучено алюмінієвий таз, в якому ОСОБА_4 змивав кров з рук.

Окрім цього, судом апеляційної інстанції звернуто увагу на досліджений судом першої інстанції протокол проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2018 року за участі ОСОБА_4 , в ході якого обвинувачений надав пояснення, що він дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 під час сварки із ОСОБА_6 наніс йому не менше 7-8 ударів ногами в область тулуба та голови, потім обвинувачений подзвонив ОСОБА_9 , повідомив про конфлікт з тестем, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 прийшли до будинку та побачили ОСОБА_6 в крові на підлозі, після цього вони всі разом направились до місця мешкання ОСОБА_9 , де ОСОБА_4 переодягнувся, а речі в яких знаходився, викинув до туалету домоволодіння ОСОБА_9 на підставі чого судом апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що відповідно до обставин, висвітлених у даному протоколі проведення слідчого експерименту, обвинувачений підтвердив як факт раптово виниклого конфлікту, внаслідок якого ним було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_6 , так і факт того, що одяг в якому він був в момент нанесення ударів, він викинув до туалету.

При цьому, колегією суддів апеляційної інстанції також звернуто увагу на висновок судово-медичної експертизи №1360 від 09 травня 2018 року з фототаблицями до нього, в якому вказано, що смерть ОСОБА_6 настала від закритої тупої травми тулуба, у вигляді переломів грудини, переломів ребер зліва та справа з крововиливами у м`які тканини навколо переломів, розривів пристінкової плеври, крововиливів у принирковій клітковині зліва і справа, крововиливів в ділянці воріт печінки, розривів капсули та тканини селезінки, яка привела до розвитку масивної крововтрати, що на думку колегії суддів, свідчило про те, що дії обвинуваченого по нанесенню ударів потерпілому перебували у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті ОСОБА_6 .

Тож, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що сукупність досліджених судом першої інстанції доказів у логічному їх поєднанні із отриманими в ході судового провадження показами свідків та потерпілої, не викликають жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі чого вказала, що винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом», окремо зауваживши, що доводи захисника про те, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду не були здобуті належні та допустимі докази вини ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України є необґрунтованими та повністю спростованими.

З наведеним погоджується і Верховний Суд, та зауважує про неспроможність доводів захисника в частині ненадання оцінки показанням потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , оскільки судом апеляційної інстанції надано належну оцінку показанням зазначених осіб в розрізі доведення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме обстановки одразу після події, поведінки ОСОБА_4 та доведення факту спричинення останнім тілесних ушкоджень, внаслідок яких помер ОСОБА_6 .

Крім того, зазначаючи про відсутність оцінки з боку суду апеляційної інстанції показань ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з приводу життєвої поведінки потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, яка була неадекватною та агресивною, захисник у касаційній скарзі не наводить обґрунтувань з приводу того яким чином, недослідження наведеної обставини перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо відсутності оцінки показань обвинуваченого ОСОБА_4 на підтвердження його невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів зауважує про таке.

Зокрема, із вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_4 , під час допиту судом першої інстанції заперечував свою причетність до вчинення злочину вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вони з ОСОБА_8 та дитиною зранку пішли в гості до ОСОБА_9 , де всі вони вживали спиртні напої. Він випив близько 200 гр. горілки. В обід він повів дитину додому, щоб покласти спати, а ОСОБА_8 залишилась в гостях. Коли він зайшов в будинок, то побачив ОСОБА_6 , що сидів на кухні в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він пішов покласти дитину спати, а потім вийшов на кухню. Дитина не заснула та вискочила на кухню. ОСОБА_6 вхопив ножа в праву руку та встав. ОСОБА_4 відібрав ножа та поклав його на стіл. ОСОБА_4 повернувся до кімнати вкласти дитину, а потім знову повернувся на кухню. ОСОБА_6 знову вхопив ніж, а він знову його відібрав. Дитина не засинала. Коли ОСОБА_6 втретє схопив ножа, він став захищатися, вдарив ногою в голову ОСОБА_6 , який сидів на стільці. ОСОБА_6 завалився на бік. Він підтягував ОСОБА_6 до бочки з водою в коридорі, бо хотів його вмити. Пояснив, що конфлікт виник тому, що ОСОБА_6 почав ображати та обзивати його та ОСОБА_8 . На час конфлікту тілесних пошкоджень та тілі потерпілого він не бачив, а після конфлікту бачив синець та розрубаний палець. Потім він зателефонував цивільній дружині. ОСОБА_8 прийшла разом з ОСОБА_9 . Вони забрали дитину та вернулися до ОСОБА_9 . ОСОБА_6 залишили в коридорі. Зазначив, що він був у кросівках, футболці та спортивних брюках. На кросівках та брюках була кров, а тому він вирішив їх перевдягнути та викинути. Швидку викликали вже коли повернулися до ОСОБА_9 . Він вирішив повернутися до будинку та зіштовхнувся з братом ОСОБА_8 - ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_4 , в частині механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, кількості ударів та їх характер зауважив, що такі не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового провадження та їх перевірці, оскільки суперечили дослідженому судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи №1360 від 09 травня 2018 року щодо огляду трупа ОСОБА_6 та виявлених в нього ушкоджень, а також протоколу проведення слідчого експерименту від 10 квітня 2018 року, проведеного за участі підозрюваного.

З наведеним погодилась і колегія суддів апеляційної інстанції та надаючи оцінку аналогічному доводу, висловленому у апеляційній скарзі захисника, зауважила, що показання, які були надані обвинуваченим в ході проведення слідчого експерименту є логічними, послідовними та такими, що повністю узгоджуються із отриманими судом першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_8 та дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами, в тому числі висновком судово-медичної експертизи №1360 від 09 травня 2018 року щодо огляду трупа ОСОБА_6 .

При цьому, колегія суддів суду апеляційної інстанції окремо вказала, що під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_4 без примусу, в присутності свого захисника, понятих та потерпілої, самостійно, чітко, логічно пояснюючи, вказав на механізм спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , послідовність дій, кількість ударів, а сам ОСОБА_4 при проведенні слідчого експерименту проявляв ініціативу, виправляв неточні дії слідчого, використовував активно манекен при демонстрації нанесення ударів, а тому зміну показів в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, колегія суддів розцінила як обрану обвинуваченим лінію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого в частині наявності у його діях ознак необхідної оборони (про що також аналогічно наведено і у касаційній скарзі), колегія суддів суду апеляційної інстанції зауважила, що судом не встановлено таких обставин, які б свідчили, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_4 , які б, у зв`язку з цим, викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

З наведеним погоджується і колегія суддів Верховного Суду та доходить висновку, що судами першої та апеляційної інстанції повно та всебічно досліджені показання обвинуваченого, їм надано належну оцінку, та зі змісту судових рішень вбачається, що доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій були предметом ретельної перевірки суду як першої так і апеляційної інстанції, та повністю спростовані з наведенням мотивів відхилення таких тверджень.

При цьому, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо наявності ознак необхідної оборони у діях ОСОБА_4 , колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Верховний Суд наголошує, що при вирішенні питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд, у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Визначення стану необхідної оборони в кожному конкретному випадку повинно оцінюватися судом із врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, підтверджених належними та допустимими доказами.

Проте судами попередніх інстанцій, з огляду на сукупність досліджених доказів, не було встановлено у діях ОСОБА_4 стану необхідної оборони.

При цьому,колегія суддів Верховного Суду окремо вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Водночас, наведені в касаційних скаргах доводи захисника не ставлять під сумнів правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях і не містять переконливих обґрунтувань, які би давали підстави Верховному Суду безспірно стверджувати, що такі судові рішення постановлено без додержання положень статей 370, 374, 419 КПК, а вина обвинуваченого є недоведеною з урахуванням дотримання стандарту «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що висновки судів попередніх інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили або могли перешкодити судам ухвалити законне та обґрунтоване рішення при розгляді даного кримінального провадження, не встановлено, у зв`язку, з чим колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги захисника про допущені судами істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими, а відтак, відсутні підстави для задоволення вимог касаційної скарги захисника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 27 липня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3