Номер провадження: 11-кп/813/1723/24
Справа № 501/1960/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 22.05.2024 якою в межах к/п №0000218 від 27.04.2022 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Овідіополь, Одеського району, Одеської обл., громадянин України, маючого середню освіту, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.07.2024 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 22.05.2023 було задоволено клопотання прокурора та був продовжений строк тримання під вартою до 20.07.2024 із утриманням в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 357КК України, без визначення застави. Зазначеною ухвалою також було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпеку та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- поза увагою суду залишилася відсутність прямих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та їх недопустимість;

- заявлені стороною обвинувачення ризики не доведені, не підтверджені жодними доказами. Окрім того, поза увагою суду залишилася усталена практика ЄСПЛ, відповідно до якої потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Ризик незаконного впливу на свідків чи потерпілих може бути нівельований шляхом застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, разом з тим, всі наявні речові докази знаходяться у камері для речових доказів;

- обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, дружину та двох неповнолітніх дітей, до затримання займався підприємницькою діяльністю, його мати, яка перебуває на його утриманні має незадовільний стан здоров`я;

- поза увагою суду залишилася позиція апеляційного суду, викладена в ухвалі від 17.08.2023, в якій була висловлена вимога щодо перевірки законності застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою через нетривалий час у разі якщо ризики у процесуальній поведінці обвинуваченого будуть зменшені. Окрім того, ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 31.10.2023 к/п за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України були закриті.

- обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою - з 25.08.2022, що є порушенням його прав, практики ЄСПЛ та розумних строків розгляду провадження;

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 22.05.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_8 направив на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційну скаргу за його відсутності, проти її задоволення заперечував.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Овідіопольському райсуді Одеської обл. знаходиться к/п №0000218 від 27.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Відтак, надаючи оцінку доводам захисника відносно відсутності прямих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та їх недопустимості, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, суспільну небезпеку інкримінованого злочину, який вчинений із застосуванням насильства, кваліфікуючу ознака у виді повторності, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, наразі судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершено, свідки не допитані, внаслідок чого продовжує існувати ризик здійснення незаконного впливу обвинуваченим ОСОБА_7 на свідків у провадженні з метою зміни наданих ними показань.

Також, з огляду на кількість інкримінованих ОСОБА_7 епізодів злочинів, а також на те, що останній є організатором, колегія суддів вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні також продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Що стосується тверджень захисника відносно того, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, місце проживання, має дружину та двох неповнолітніх дітей, до затримання займався підприємницькою діяльністю, його мати, яка перебуває на його утриманні має незадовільний стан здоров`я, апеляційний суд приймає їх до уваги, однак наявність соціальних зав`язків не свідчить жодним чином про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення та оскаржуваної ухвали, окрім того зазначені обставини не стали для обвинуваченого стримуючим фактором.

Надаючи оцінку аргументам захисника відносно того, що поза увагою суду залишилася позиція апеляційного суду, викладена в ухвалі від 17.08.2023, в якій була висловлена вимога щодо перевірки законності застосування міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою через нетривалий час у разі якщо ризики у процесуальній поведінці обвинуваченого будуть зменшені, апеляційний суд приймає зазначені уваги до уваги, в той же час на підставі викладених вище відомостей погоджується із висновками суду відносно того, що на теперішній час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.

Посилання захисника відносно того, що ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської обл. від 31.10.2023 к/п за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України були закриті на переконання апеляційного суду не мають вирішального значення при вирішення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу, оскільки суд, констатуючи продовження існування ризиків, не посилався на наявність зазначеного вище провадження.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього - залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд враховує що обвинувачений ОСОБА_12 тривалий час утримується під вартою та судовий розгляд наразі не завершений, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України та практики ЄСПЛ вважає за необхідне повторно звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2024 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави до 20.07.2024 - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням зокрема ОСОБА_7 та інших у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4