Справа № 742/2645/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/278/24
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката про повернення речових доказів в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000371 від 22.05.2023, -

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , засудженого вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області 09 жовтня 2023 року за ч. 2 ст. 204 КК України, яким затверджено угоду про визнання винуватості, щодо повернення ОСОБА_7 речових доказів.

Відмовляючи у клопотанні, суд послався на те, що при затвердженні вироком угоди про визнання винуватості судом було зазначено, що долю речових доказів саме по даному кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР №0000371 від 22.05.2023, на підставі ст. 100 КПК України вирішити неможливо, оскільки конкретні речові докази не були вказані як в обвинувальному акті так і в угоді про визнання винуватості, надані ж суду постанови про визнання цілого ряду речовими доказами, датовані 06 грудня 2022 року та в кримінальному провадженні, внесеному з іншим номером внесеного до ЄРДР № 0000020 від 16.07.2020 р. Крім того, судом зазначено, що постанова прокурора про виділення матеріалів, свідчить про виділення матеріалів досудового розслідування також із зовсім іншого кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000558 від 08.12.2022 року, тобто речові докази конкретизувались зовсім з іншими кримінальними провадженнями.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду в частині вирішення питання про долю речових доказів. Вирішити питання про повернення ОСОБА_7 вилучених в ході проведення обшуків матеріальних цінностей, речей та предметів, які постановою слідчого від 06.12.2022 року в рамках кримінального провадження № 0000020 від 16.07.2020 року було визнано речовими доказами та в подальшому, які виділені в кримінальне провадження № 0000371 від 22.05.2023 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що стороною захисту було надано документи, які дають підстави суду прийняти обґрунтоване рішення, пов`язане з долею речових доказів.

Вказує, що 05.12.2022 року за результатами обшуку територій домогосподарства за адресою АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено ряд матеріальних цінностей та речей, на яке в подальшому, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава було накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000020 від 16.07.2020 року. 08.12.2022 року у зв`язку з встановленням окремого факту кримінального правопорушення з кримінального провадження № 0000020 від 16.07.2020 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 було виділено документи, які мають значення для справи, зокрема копії ухвал Октябрського районного суду м. Полтава про арешт майна. В подальшому 22.05.2023 року прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_8 було винесено постанову про виділення матеріалів з кримінального провадження № 00000558 від 08.12.2022 року стосовно ОСОБА_7 разом з речовими доказами, що були виявлені та вилучені 05.12.2022 року, на підставі чого 22.05.2023 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371, тому вважає, що в суді під час ухвалення вироку були відсутні перешкоди для вирішення долі речових доказів. На підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України вважає, що речові докази підлягають поверненню володільцю.

Заслухавши доповідача, особу, що подала скаргу адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пояснивши, що речові докази, про які йде мова у клопотанні, є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, в якому затверджено угоду про визнання винуватості, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Апеляційним судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.10.2023 року було затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором та ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 204 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією та знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення, на підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Долю речових доказів не було вирішено у порядку ст. 100 КПК України з посиланням на те, що конкретні докази не були вказані як в обвинувальному акті, так і в угоді про визнання винуватості, а надані суду постанови про визнання речовими доказами, датовані 06.12.2022 року та в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000020 від 16.07.2020 року, постанова прокурора про виділення матеріалів свідчить про виділення матеріалів із зовсім іншого кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000558 від 08.12.2022 року.

Даний вирок суду в частині вирішення долі речових доказів оскаржувався за апеляційними скаргами сторони захисту та прокурора, але у відкритті апеляційного провадження було відмовлено на підставі ч. 4 ст. 394 КПК України. Вирок суду набрав законної сили.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням у порядку виконання вироку на підставі ст. 537, п. 14 ч. 2 ст. 539 КПК України про скасування арештів та повернення речових доказів. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.01.2024 року було відмовлено у задоволенні такого клопотання з підстав, викладених у вироку при затвердженні угоди про визнання винуватості.

Однак з такими висновками суду апеляційний суд погодитись не може.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, в тому числі і інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, у тому числі щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні. Наведений вище підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, який неодноразово наголошував на неможливості оскарження вироку, ухваленого за результатами затвердження угоди про визнання винуватості, з підстав неправильного вирішення судом долі речових доказів (судові рішення касаційної інстанції від 23 червня 2023 року у справі № 370/239/23, 28 вересня 2020 року у справі №308/2389/20, 21 лютого 2019 року у справі №545/95/18).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» № 11 від 21.12.1990 суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків, у тому числі, про долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про необґрунтованість клопотання сторони захисту в частині вирішення долі речових доказів, є необґрунтованими.

Посилання ж суду на неможливість вирішення питання речових доказів у даному кримінальному провадженні, є безпідставні, оскільки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000371 від 22.05.2023 року, у якому судом було затверджено угоду про визнання винуватості, у розділі ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення», зазначено ряд рішень, якими проводилися обшуки, накладалися арешти та визнавалися речовими доказами ряд майна, вилученого під час проведених обшуків. А розділ ІІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування» зазначено накладення арешту на майно (провадження № 1-кс/554/14512/2022, № 1-кс/554/14511/2022, № 1-кс/554/14510/2022 від 12.12.2022), про які йдеться у клопотанні адвоката. Що підтверджено і прокурором у судовому засіданні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС від 05 жовтня 2021 року у справі № 589/5015/19, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Відповідно до ст. 475 КПК України, у резолютивній частині вироку на підставі угоди окрім рішення про затвердження угоди та рішення про винуватість особи і призначення узгодженої сторонами міри покарання, мають міститись також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу, якою визначено зміст вироку, у резолютивній частині якого має зазначатися, серед іншого, рішення щодо речових доказів та документів.

Відповідно до ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи відсутність підстав для подальшого арешту речових доказів у даному кримінальному провадженні, колегія суддів приходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги і необхідність скасування рішення суду з постановленням нового та задоволення клопотання сторони захисту про скасування арешту і повернення речових доказів.

Керуючись ст. ст. 537, 539, 404, 405, 407 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про повернення речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000371 від 22.05.2023 року - скасувати.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про повернення речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000371 від 22.05.2023 року - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений у рамках кримінального провадження ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 12.12.2022 року у справі № 554/10604/21 провадження № 1-кс/554/14511/2022 та зобов`язати СУ ГУНП в Полтавській області повернути ОСОБА_7 вилучене у нього майно: грошові кошти в сумі 7600 доларів США; грошові кошти в іноземній валюті Євро в сумі 40000; грошові кошти в Національній валюті України в сумі 149280 грн; 27 зошитів, в яких містяться чорнові записи, квитанції відправлень через ТОВ Нова Пошта та аркуші різного розміру з чорновими записами, мобільний телефон клавішний, марки HODOLY, IMEI: НОМЕР_1 , обладнаний двома сім-картами мобільного оператора ПрАТ «ВФ України», на яких зазначений номер № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , мобільний телефон клавішний, марки HODOLY, IMEI: НОМЕР_4 , обладнаний трьома сім-картами мобільного оператора ПрАТ «ВФ України», на яких зазначений номер № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , мобільний телефон марки «Iphone», моделі «Х» IMEI: НОМЕР_8 , обладнаний сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар».

Скасувати арешт, накладений ухвалою у рамках кримінального провадження ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12.12.2022 року у справі № 554/10604/21 провадження № 1-кс/554/14510/2022 та зобов`язати СУ ГУНП в Полтавській області повернути ОСОБА_7 вилучене у нього наступне майно: документи на видану готівку, № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , 17 накладних «Укрпошта»; грошові кошти в сумі 58840 грн; грошові кошти в сумі 155000 грн, Карта «ПриватБанк» № НОМЕР_12 ; карта «ПриватБанк» № НОМЕР_13 ; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «FORD» моделі «TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_14 ; автомобіль марки «FORD» моделі «TRANZIT», державний номерний знак НОМЕР_14 .

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 .