Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/462/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000052 від 29.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна вилученого в ході огляду місця події від 28.02.2024 року, а саме 6-ти сортиментів породи дуб довжиною по 2,5 м. різного діаметру шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28.02.2024 року до відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області надійшло повідомлення від лісничого Філії «Олевське ЛГ» ДП «Ліси України» про те, що у період ночі, у кварталі 35 Кам`янського лісництва виявлено самовільну порубку дерева породи дуб.

За даним фактом СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області 29.02.2024 року внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000052 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 246 КК України.

28.02.2024 року у кварталі 35 вид. 29 Кам`янського лісництва Філії «Олевське ЛГ» ДП «Ліси України» проведено огляд місця події, в ході якого виявлено один сироростучий пень породи дуб загальним розміром 68х66 см., з якого зроблено зріз та вилучено до відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

28.02.2024 року з 18 год. 00 хв. до 18 год. 45 хв. працівниками ВП №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області, з письмового дозволу власника ОСОБА_5 , проведено огляд місця події, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено 6 сортиментів породи дуб довжиною по 2,5 м. різного діаметру, які в подальшому було вилучено.

Відповідно до постанови слідчого від 29.02.2024 року 6 сортиментів породи дуб довжиною по 2,5 м. різного діаметру, які вилучені в ході проведення огляду місця події від 28.02.2024 року визнано речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню.

Клопотання обґрунтоване тим, що на думку слідчого, існують всі правові підстави для накладення арешту на вилучене в ході огляду місця події 28.02.2024 року майно, яке в подальшому буде досліджено та оцінено органом досудового розслідування відповідно до вимог ст. 94 КПК України та буде прийнято законне процесуальне рішення у розумні строки.

Від слідчого ОСОБА_3 надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання без його участі у зв`язку із службовою зайнятістю. Подане клопотання підтримує.

Прокурор ОСОБА_4 надав до суду заяву з проханням розглядати клопотання без його участі, подане клопотання підтримує та просить задоволити у повному обсязі.

Від представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 до суду надійшли заперечення проти клопотання про арешт майна. У вказаних запереченнях адвокат ОСОБА_6 зазначає, що після прибуття працівників поліції на місце за викликом слідчий у присутності двох понятих та за участі ОСОБА_5 провів огляд місця події під час якого було вилучено 6 сортиментів породи дуб, довжиною по 2,5 м. різного діаметру, які в подальшому було вилучено. За даними, що зафіксовані у протоколі, складеному за результатом проведення цієї слідчої дії, як підставу для огляду домоволодіння слідчий вказав надання ОСОБА_5 добровільної згоди на здійснення огляду домоволодіння. Проте, адвокат ОСОБА_6 вказує про те, що вказана згода на огляд домоволодіння була надана ОСОБА_5 під тиском працівників поліції, які погрожували йому кримінальною відповідальністю та погіршенням ситуації для нього у разі відмови надати згоду на огляд домоволодіння. Крім того, ОСОБА_5 не є власником вказаного домоволодіння, а лише прописаний за вказаною адресою. Власниками домоволодіння є батьки ОСОБА_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які там і проживають. При цьому, на момент проведення огляду ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в Олевській ЦРЛ, а ОСОБА_8 дозволу на огляд домоволодіння не надавала та заперечувала проти перебування працівників поліції на території її домоволодіння. Проте, працівники поліції не слухали ОСОБА_8 та продовжували знаходитися на території її домоволодіння та продовжували його оглядати. Згодом, ОСОБА_8 зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила про те, що відбувається. Таким чином, на переконання адвоката ОСОБА_6 , слідчим СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області фактично проведено обшук домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . В свою чергу після проведення вказаного обшуку слідчий не звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням про узаконення обшуку, як того вимагають норми КПК України. Враховуючи наведене, адвокат ОСОБА_6 просить у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити та судове засідання по розгляду клопотання проводити без її участі.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки слідчому судді невідомі.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали дійшов наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим та прокурором при зверненні до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Зокрема, як вбачається із матеріалів клопотання 28.02.2024 року було проведено огляд місця події на території домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Вказаний огляд місця події проводився до внесення відомостей про кримінальне правопорушення, за відсутності ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення огляду володіння особи.

Тому вирішуючи клопотання слідчий суддя враховує вимоги ст.ст. 233, 237 КПК України.

Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Слідчий суддя при розгляді вказаного клопотання, враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.02.2019 у справі №159/451/16-к, де зазначено, що якщо подія, з приводу якої проводиться огляд, відбулась у житлі чи іншому володінні особи, на проведення такого огляду місця події поширюються вимоги, передбачені статтею 30 Конституції та відповідними положеннями статей 13, 233, 234 та 237 КПК України (п.32). Також у своїй постанові Верховний Суд касаційної інстанції зазначив, що закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені виходячи з сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування (п. 37). У певних ситуаціях наявність письмового документа може не мати вирішального значення, оскільки добровільність його написання чи підписання також може бути поставлено під сумнів (п.38).

У матеріалах клопотання міститься нібито письмова заява ОСОБА_5 згідно якої він не заперечує про проведення працівниками поліції огляду території домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Проте, вказана заява викликає значні сумніви у достовірності даних внесених до неї. Зокрема, така містить виправлення ПІБ особи, яка її підписала. Крім того, у своїх письмових поясненнях представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 вказала про те, що її довіритель ОСОБА_5 взагалі не є власником домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, до матеріалів клопотання не долучений відеозапис з огляду місця події, а тому пересвідчитися, що дійсно мала місце добровільна згода власника домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 на проведення огляду і що вказані вище предмети дійсно були вилучені в законний спосіб під час цього огляду, слідчий суддя позбавлений можливості.

Разом з тим, матеріали клопотання не містять жодних даних про виконання прокурором або слідчим вимог ч. 3 ст. 233 КПК України після проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , та постановлення слідчим суддею в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України ухвали про узаконення огляду.

Відтак, в матеріалах клопотання відсутній дозвіл власника майна на проведення такого огляду або ж ухвала суду на узаконення такого огляду.

Враховуючи наведене слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування не доведено, поза розумним сумнівом, що зазначене у цьому клопотанні майно перебуває в сторони обвинувачення на законних підставах, що, в свою чергу, свідчить і про недоведеність слідчим та прокурором необхідності накладення арешту на таке майно, оскільки у разі вилучення майна у житлі чи іншому володінні особи, з порушеннями вимог ст. 233 КПК України, встановлені внаслідок такої процесуальної дії докази є недопустимими.

Крім того, органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце у даному кримінальному провадженні. Не містять надані матеріали і будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього законних та обґрунтованих підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, зважаючи на те, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, доводи клопотання не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені необхідними доказами, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000052 від 29.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити.

Роз`яснити слідчому, що відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1