Номер провадження: 11-кп/813/1032/24
Справа № 946/7438/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2023 у кримінальному провадженні №0000228, внесеному до ЄРДР 20.06.2022 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Румунії, громадянина Румунії, одруженого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання за:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень.

Вироком вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він у квітні 2012 року, точну дату та час дізнанням не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, а саме пособництва у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія та його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи та керування транспортними засобами, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаючи законний порядок отримання посвідчення водія, порушуючи Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. №340, відшукав невстановлену особу, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, та зв`язався з нею, після чого вказана особа за грошову винагороду обіцяла йому виготовити завідомо підроблене посвідчення водія. З метою досягнення обумовленої домовленості ОСОБА_8 надав вищевказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та фотокартку із власним зображенням, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа особисто передала підроблене посвідчення водія, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлене не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, а саме посвідчення водія з зазначеним на ньому серійним номером НОМЕР_1 від 15.06.2012, виданого ВРЕР ДАЇ м. Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області на ім`я ОСОБА_11 , що дає право особі керувати транспортними засобами категорії А1, А, В, С1, С за що останній сплатив грошові кошти в сумі 600 Євро.

Бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 15.06.2012 на ім`я ОСОБА_11 за своїми характеристиками не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних проступків прокурор ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 вчинив дії за ч. 5 ст. 25 ч. 1 ст. 358 КК України у квітні 2012 року, внаслідок чого минуло більше десяти років від дати вчинення кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, а тому строки притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358 КК України минули.

Просить вирок суду першої інстанції змінити відносно ОСОБА_8 змінити:

ОСОБА_8 вважати засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

ОСОБА_8 вважати засудженим за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1510, 24 грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Також не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних проступків захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню.

Доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 вчинив дії за ч. 5 ст. 25 ч. 1 ст. 358 КК України у квітні 2012 року, не ухилявся від досудового розслідування та суду внаслідок чого минуло більше десяти років від дати вчинення кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, а тому строки притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України минули, у зв`язку із чим наявні підстави для закриття провадження.

Просить звільнити ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу сторони обвинувачення та у повному обсязі апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Параграфом І глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.

Статтею 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Положеннями ст. 382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 382 КПК вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Статтею 394 КПК регламентовано питання особливостей апеляційного оскарження окремих категорій судових рішень. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України учасниками судового провадження не оспорюється та не оскаржується, а тому у відповідності до положень ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Щодо доводів апеляційних скарг прокурора та захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження серед іншого закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом (ч. 2 ст. 44 КК України).

Однією із підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності визначені у ст. 49 КК України.

Так особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані у ч. 1 ст. 49 КК України залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості (ч. 3 ст. 49 КК України); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (ч. 2 ст. 49 КК України); законом не встановлено обмеження чи заборони щодо застосування давності до вчиненого особою кримінального правопорушення (ч. 5 ст. 49 КК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 288 КПК України у випадку встановлення підстав для звільнення від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06.12.2021 (справа №521/8873/18, провадження №51-413 кмо 21) звернуто увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання.

Застосування кримінально-правових норм повинно здійснюватися у межах кримінальних процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону. Це узгоджується із правовими висновками Верховного суду, наведеними у постановах від 09.02.2021 у справі №753/5553/18, від 11.11.2020 у справі №455/229/17, від 31.05.2018 у справі № 520/6591/15-к.

Процесуальні аспекти звільнення особи від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-288 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

Отже, під час вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд має встановити існування матеріально-правових та процесуально-правових підстав звільнення від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив інкримінований кримінальний проступок, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у 2012 році.

Санкцією ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є її згода на таке звільнення.

При цьому суд не надає оцінку діям обвинуваченого, не встановлює його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції повинен був призначити йому покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України та звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 74 КК України.

Таке неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність потягнуло безпідставне застосування ч. 1 ст. 70 КК України, тобто призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних проступків.

Разом з тим, перед початком судового розгляду на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_8 від 11.06.2024 у якій зазначено, що йому зрозуміла суть пред`явленого йому обвинувачення, підстави та наслідки закриття кримінального провадження, зазначив, що йому відомо, що це не є реабілітуючою обставиною та просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни або скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну або скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу захисника слід задовільнити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовільнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 задовільнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.10.2023 у кримінальному провадженні №0000228, внесеному до ЄРДР 20.06.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України змінити.

Звільнити ОСОБА_10 , від кримінальної відповідальності відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а кримінальне провадження №0000228, внесеному до ЄРДР 20.06.2022 в частині засудження ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Виключити із резолютивної частини вироку другий абзац, який містить вказівку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4