№ 1-кп/183/1069/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001379 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця, старшого стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-09.12.2019 року Київським районним судом м. Харкова, за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 до штрафу у розмірі 850 гривень та в подальшому змінено на громадські роботи на строк 50 годин;

-04.06.2024 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

14.07.2022 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від № 180 солдата ОСОБА_5 військовослужбовця за призивом по мобілізації, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-радіотелефоніста 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

23.09.2022 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від № 253 солдата ОСОБА_5 військовослужбовця за призивом по мобілізації, призначено на посаду 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_5 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про умови несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, в посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 29.04.2023 року о 09:00 годині, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: населений пункт АДРЕСА_3 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 25.08.2023 року.

25 серпня 2023 року, солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що військову службу проходив з 05.05.2023 року у військовій частині НОМЕР_2 у 95 бригаді. У зв`язку з погіршенням здоров`я йому призначили обстеження офтальмолога, після якого він затримався. Про це він повідомив командиру, але останній сказав йому «роби, що хочеш». До ДБР він звернувся самостійно 25.08.2023 року. Зазначив, що бажає і надалі проходити військову службу. У скоєному щиро кається.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- показами свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 знає, як товариша по службі. Станом на 29.04.2023 року ОСОБА_5 був у його безпосередньому розпорядженні. Зазначив, що ОСОБА_7 під час проходження військової служби зловживав алкогольними напоями. Коли ОСОБА_7 тверезий, він хороший хлопець, але у нього біда, коли він вживає алкоголь. ОСОБА_7 проходив лікування з приводу його алкогольної залежності. До військових обов`язків він відносився дещо зухвало. 27-28.04.2023 року ОСОБА_5 поїхав на консультацію до лікаря в м. Дніпро, але після цього не повернувся до військової частини та не передзвонив. Він йому телефонував 28.04.2023 року та 29.04.2023 року, але ОСОБА_5 не брав слухавку. Після чого, 29.04.2023 року він подав його в СЗЧ. Через деякий час ОСОБА_7 приїжджав до військової частини, хотів повернутися. Це було приблизно через місяць, після того як він зник. Він повідомив ОСОБА_7 , що той перебуває в СЗЧ. Порадив йому звернутися до командира підрозділу, але чи дзвонив ОСОБА_5 командиру, чи ні, йому не відомо;

- показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_5 знає, як товариша по службі. На той час він займав посаду т.в.о. діловода пункту постійної дислокації. ОСОБА_5 після лікування поступив на пункт постійної дислокації. Приблизно в березні 2023 року він прибув з лікування і його відвели до пункту постійної дислокації. Десь на початку квітня 2023 року ОСОБА_7 був направлений на лікування. Його виписали 07.04.2023 року, а прибув він 10-11.04.2023 року, спізнився на 3 дні. Після чого, був наданий рапорт на призначення службового розслідування. 29.04.2023 року його не було на перевірці, внаслідок чого подано в СЗЧ. Вказав, що по процедурі він готує рапорт старшому пункту постійної дислокації. На той час це був ОСОБА_6 , якому він передав рапорт. Зазначив, що зазвичай в таких випадках командир намагається зв`язатися з родичами. Він підготував проект рапорту, який підписав старший пункту постійної дислокації ОСОБА_6 . Зазначив, що в подальшому участі у розслідуванні він не приймав. Після 29.04.2023 року ОСОБА_7 він не бачив та з ним не спілкувався.

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001379від 12.09.2023 року, згідно з яким солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом по мобілізації, в посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 29.04.2023 року о 09:00 годині, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: населений пункт АДРЕСА_3 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, ввірених йому за посадою, заходів для повернення до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 не приймав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, та був незаконно відсутній на військовій службі до 25.08.2023 року. 25 серпня 2023 року, солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено (а.п.56-57);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2023 року № 10466 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини ОСОБА_5 (а.п.59);

- доповіддю про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем солдатом ОСОБА_5 (а.п.60);

- актом службового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_5 , порушивши вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ, вчинив злочин, який передбачає ознаки ч.5 ст.407 КК України (а.п.61-65);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2023 року № 14712 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини ОСОБА_5 (а.п.66-68);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.07.2022 року № 180 про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу, якого поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія - радіотелефоніста 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.п.69);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.09.2022 року № 253 про виплати ОСОБА_5 щомісячної премії максимальному розмірі від встановленого окладу (а.п.70);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.02.2023 року № 59 про увільнення від займаних посад та зарахування ОСОБА_5 в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини (а.п.71);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.04.2023 року № 290 про вибуття ОСОБА_5 з пункту постійної дислокації, через самовільне залишення військової частини (а.п.72).

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; з`явлення із зізнанням.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Однак, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 за місцем служби характеризується негативно, особою раніше судимою, вчинив злочин, який тяжким.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив злочин до постановлення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, а саме шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком з покаранням, призначеним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2024 року.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив злочин після постановлення вироку Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2019 року, тому остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням ст. 71 КК України.

А саме, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2019 року.

Згідно зі ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 до штрафу у розмірі 850 гривень та в подальшому змінено на громадські роботи на строк 50 годин, що, відповідно до вимог ст. 72 КК України, дорівнює 6 дням позбавлення волі.

За таких обставин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні та продовженні застосування обвинуваченому цього виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком з покаранням, призначеним вирокомПавлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 , 72 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року, остаточно призначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць 6 (шість) днів.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 30 серпня 2023 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 з 30 серпня 2023 року по 26 червня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1