КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 18.05.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 , та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.07.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчий суддя, в порушення п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, при винесенні оскаржуваної ухвали не оцінив належним чином вагомість наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тобто обґрунтованості підозри.

Слідчому судді не надано беззаперечних доказів причетності ОСОБА_6 до злочинної організації, і слідчий суддя безпідставно не

____________________________________________________________________________________

Справа № 757/22666/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4085/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

врахував доводи сторони захисту, які були викладені у запереченнях на клопотання слідчого.

Із доданих до клопотання матеріалів, у тому числі, висновків судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, протоколів за результатами проведення НСРД, протоколів допиту свідків та інших письмових доказів не вбачається згадок саме про ОСОБА_6 .

Також, стороною обвинувачення не зазначається, у чому полягала протиправна діяльність саме ОСОБА_6 в частині повідомлення про підозру, що стосується епізоду щодо незаконного застосування ТОВ «Краснолиманське» податкової пільги, що призвело, на думку обвинувачення, до заниження сум податку на додану вартість та фактичного ненадходження до бюджету коштів в сумі 75 104 431,82 грн.

Крім того, твердження сторони обвинувачення про заниження сум податку ТОВ «Краснолиманське» ґрунтуються на Висновку аналітичного дослідження ДПС України від 18.01.2024 № 13/99-00-08-01-01-20/32281519, проте дане дослідження носить імовірний характер і не може вважатись об`єктивним, оскільки зроблено без аналізу первинних документів по відповідним господарським операціям.

Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 212 КК України, може виступати посадова особа платника податків, а суб`єктом злочину, передбаченого ст. 219 КК України, в даному випадку може виступати власник (уповноважена особа) або посадова особа - ДП «ВК «Краснолиманська», однак у повідомленні про підозру зазначено, що службова особа ДП «ВК «Краснолиманська» яка, на думку обвинувачення, вчинила вказаний злочин, є невстановленою, а отже повідомлення про підозру за цих обставин, зроблено без достатніх доказів, що не відповідає положенню ст. 276 КПК України.

Крім того, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів існування ознак доведення ДП «ВК «Краснолиманська» до стану стійкої фінансової неплатоспроможності.

Також апелянт вказував на недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому зазначав, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється протягом більш ніж 31 місяць, і за цей час органом досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії, встановлено фактичні обставини, допитано свідків, вручено підозри особам. Таким чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 може впливати на свідків, яких вже допитано, перешкоджати встановленню істини по справі тощо.

Згідно протоколу затримання, у ОСОБА_6 було вилучено паспорт громадянина для виїзду за кордон, що виключає можливість безперешкодно залишити територію України та спростовує доводи клопотання про те, що остання може змінити своє місце проживання шляхом виїзду за кордон.

Інші ризики, зазначені у клопотанні, є лише припущеннями, які не підтверджені жодними доказами, однак слідчий суддя залишив поза увагою обставини наведені стороною захисту та дійшов безпідставного висновку про наявність відповідних ризиків.

Сама лише тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 не є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і повинна враховуватися разом з іншими обставинами зазначеними у ст. 178 КПК України.

Стороною захисту надано суду медичні документи, які підтверджують наявність у ОСОБА_6 численних захворювань, а також перенесене оперативне втручання.

Крім того, підозрювана має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання у м. Києві, де мешкає разом зі своєю матір`ю, яка має низку важких хвороб та потребує постійного догляду, має постійне місце роботи на посаді заступника директора ТОВ «Укрдонінвест», раніше не судима, характеризується позитивно, однак слідчий суддя залишив поза увагою вказані обставини.

Також апелянт посилається на недотримання належної правової процедури при визначенні підслідності, оскільки у даному кримінальному провадженні № 0000862 від 07.10.2021 повідомлено про підозру особам, які не відносяться до осіб, визначених у п. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 216 КПК України, а інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень органом досудового розслідування не встановлено, що випливає зі змісту повідомлення про підозру.

Враховуючи, що досудове розслідування здійснюється за ст.ст. 255, 209, 212, 219 КК України, то розслідування у даному кримінальному провадженні повинне здійснюватися не слідчими ДБР, а Детективами органів Бюро економічної безпеки України., а відтак докази, одержані в ході даного досудового розслідування, є недопустимими.

Крім того, підслідність вказаних кримінальних правопорушень визначалась особою, не уповноваженою на це згідно ч. 5 ст. 36 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою "Київський слідчий ізолятор", та її захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000862 від 07.10.2021, у тому числі за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27, ст. 219 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 17.05.2024, цього ж дня об 11 год. 41 хв. ОСОБА_6 затримано у порядку п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

17.05.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України; у пособництві в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, незалежно від форми власності, яка зобов`язана їх сплачувати, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України; у пособництві у доведенні до банкрутства, тобто умисному, з корисливих мотивів та іншої особистої заінтересованості, вчиненні службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, що завдало великої матеріальної шкоди державі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України; у пособництві набуття, володіння, використання та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, вчинення правочину з таким майном, зміни форми (перетворення) такого майна, та вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна, володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, вчинене особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, вчиненого в особливо великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

18.05.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , в якому просив застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 18.05.2024 задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.07.2024 включно.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею станом на день розгляду клопотання встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , їх наслідки, характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п. 4 ч. 4 ст. 183 не визначив їй розмір застави, оскільки ОСОБА_6 , серед іншого, підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 255 КК України.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останньої вчиняти дії, передбачені п.п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованих їй кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого, колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі щодо недостатності доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованих кримінальних правопорушень, неналежності та недопустимості зібраних у справі доказів, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що остання, у разі, якщо не буде обмежена у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини інкримінованих йому злочинів, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про існування інших вказаних у клопотанні слідчого ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваної, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, вірогідність настання яких, з огляду на характер та обставини інкримінованих їй дій, є досить високою.

При цьому, посилання захисника на відомості, які характеризують особу підозрюваної, зокрема про те, що підозрювана має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання у м. Києві, де мешкає разом зі своєю матір`ю, яка має низку важких хвороб та потребує постійного догляду, має постійне місце роботи на посаді заступника директора ТОВ «Укрдонінвест», раніше не судима, характеризується позитивно, були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання, проте не спростовують висновки про можливість підозрюваної вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Та обставина, що у ОСОБА_6 було вилучено паспорт для виїзду за кордон, не свідчить про відсутність ризику переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду, зокрема на території України, та не забезпечує впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваної, у випадку застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять та захисником не надано медичних висновків щодо неможливості утримання під вартою ОСОБА_6 у зв`язку із наявними у неї захворюваннями, а тому посилання про наявність у підозрюваної ряду хвороб, самі по собі, не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на недоведеність неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000862 здійснюється неналежним органом з порушенням правил підслідності, а наявні у справі постанови прокурора про визначення підслідності винесені особою, не уповноваженою на це згідно ч. 5 ст. 36 КПК України, фактично стосуються питань оцінки належності та допустимості зібраних у справі доказів. Однак з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу та підлягають перевірці судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, доводи апелянтів про прийняття постанов про визначення підслідності неуповноваженими суб`єктами, згідно положень ч. 2 ст. 303 КПК України, можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 18 травня 2024 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3