Справа № 752/6869/24
Провадження № 1-кс/752/2755/24
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000378, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушеня, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання про арешт майна.

Мотивуючи означене клопотання прокурор вказує наступне.

У провадженні ВД Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000378 від 30.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві надійшов рапорт від УПП в м. Києві про те, що 30.03.2024 року, приблизно о 03:22 за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 100, було зупинено транспортний засіб, а саме автомобіль марки "Тайота Камрі", р.н. НОМЕР_1 , під часу огляду якого було виявлено ознаки підробки він-коду.

Під час огляду місця події на підставі ч. 1 ст. 237 КПК України, 30.03.2024 року, за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 100, вилучено транспортний засіб авто марки "Тайота Камрі"р.н. НОМЕР_1 , який поміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 30.03.2024 вилучений транспортний засіб "Тайота Камрі", р.н. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадження № 0000378. Метою арешту майна прокурор зазначає збереження речових доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, долучені в його обґрунтування докази приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що у провадженні відділу дізнання Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000378 від 30.03.2024р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні необхідність у накладенні арешту на майно обгрунтовується наявністю підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, дізнавачем вилучений 30.03.2024р. під час перевірки транспортного засобу "Тайота Камрі"р.н. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зазначених вимог закону прокурор, який звернувся з клопотанням про арешт майна, не дотримався в повному обсязі.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав передбачених п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя відмічає про те, що прокурором не наведеного жодного належного доказу на підтвердження необхідності накладення арешту на транспортний засіб.

При цьому слідчий суддя бере до уваги заперечення користувача майна з урахуванням додатків, які містяться в письмових запереченнях, з яких вбачається, що відповідно до висновка експертного дослідження від 22.02.2024 року, СЕ-19/111-24/4434/-КДТЗ, який проведений судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_4 , VIN НОМЕР_2 наданого на дослідження транспортного засобу "Тайота Камрі", р.н. НОМЕР_1 , не змінювався.

Слідчий суддя вважає, що транспортний засіб, "Тайота Камрі", р.н. НОМЕР_1 , вилучений під час перевірки в даному кримінальному провадженні, не відповідає критерію речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, а саме не доведено, що він був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 170, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання залишити без задоволення.

2. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1