Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/363/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категорія ст. 185 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 01.02.2023 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік.

- 22.09.2023 обвинувальний акт у іншому кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 185 КК Уукраїни відносно ОСОБА_6 направлено для розгляду до Кіровського районного суду

м. Кіровограда.

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000128 від 06.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строком на 55 днів, тобто з 15 год. 30 хв. 26 червня 2024 року до 15 год. 30 хв. 19 серпня 2024 року, з визначенням застави у сумі 60560,00 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області лейтенант поліції ОСОБА_7 звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України.

На обґрунтування якого зазначила, що у провадженні СВ Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000128, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.06.2024, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період дії воєнного стану, який введений відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.05.2024, № 3684-IX передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Так, 16.05.2024 близько 12 год. 08 хв., тобто в період дії воєнного стану на території України, ОСОБА_6 перебував у приміщенні магазину «Файно маркет», належного ТОВ «Вересень плюс», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час у нього виник прямий злочинний умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна, а саме товару, що знаходився в даному магазині.

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діючи умисно, таємно та цілеспрямовано, в умовах воєнного стану в Україні, з корисливих мотивів та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу викрав з полиць магазину майно, належне ТОВ «Вересень плюс», а саме: одну пляшку віскі «Jack Daniels 40% 0.7л», вартість якої згідно висновку експерта № СЕ-19/112-24/7908-ТВ від 13.06.2024 становить 822 гривні 33 копійки.

У подальшому, з вказаним товаром ОСОБА_6 пройшов повз касову зону магазину «Файно маркет», умисно не пред`явивши касиру вищевказаний товар, не оплативши його, та покинув приміщення магазину.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив ТОВ «Вересень плюс» майнову шкоду на суму 822 гривні 33 копійки.

Дії ОСОБА_6 , органом досудового рзслодідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2024 року задоволено частково клопотання слідчого.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, строком на 55 днів, з визначенням застави у сумі 60560,00 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що підозрюваний постійно змінює місце проживання. Також 01.11.2023, 17.11.2023, 19.12.2023 та 29.02.2024 обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився в судові засідання у іншому кримінальному провадженні.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив, що існують ризики передбаченні п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КК України.

Також, ОСОБА_6 втрачає сталі соціальні зв`язки, суспільно-корисною працею не займається, податки не сплачує, має не зняту та не погашену судимість.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу обравши його підзахисному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що перевіряючи доводи прокурора та слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК Країни, слідчий суддя прийшов до висновків про наявність підстав вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду. На підтвердження такого ризику суд посилається на те, що 01.11.2023, 17.11.2023, 19.12.2023 та 29.02.2024 підозрюваний без поважних причин не з`являвся в судове засідання в іншому кримінальному правопорушенні.

В судовому засіданні підозрюваний пояснив, що причина неявки у вищевказані судові засідання стало його погане самопочуття Спричинене хронічними простудними захворюваннями, а тому він перебував вдома та проходив медикаментозне лікування. Підозрюваний також пояснив, що він не має на меті переховуватися він органів досудового розслідування та суду, або вчиняти інші кримінальні правопорушення, останній навпаки в суді визнав свою вину, та обіцяв всіляко сприяти розкриттю злочину, а тому вважає, що до нього відсутні ризики передбаченні статтею 177 КПК України.

Щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів захисник зазначає, що слідчий суддя в своїй ухвалі не розглянув жодного альтернативного запобіжного заходу передбаченого КПК України та не обґрунтував не можливість застосування запобіжного заходу, наприклад, у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю, заборону спілкування з певними особини, заборону відвідування певних місць, враховуючи, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання.

Також, підозрюваний зазначає, що судом не було взято до уваги, що він є батьком малолітньої дочки і те, що він має проблеми зі здоров`ям. ОСОБА_6 переконаний в тому, що подальше його перебування за ґратами лише погіршить стан його здоров`я, а повноцінне лікування він зможе отримати лише в разі обрання йому будь-якого іншого запобіжного заходу який не пов`язаний із триманням під вартою.

Отже, виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, апелянт вважає, що прокурор та слідчий не довели під час розгляду клопотання належним чином неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, та стан його здоров`я, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали клопотання слідчого, які надані стороною обвинувачення, та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_6 до в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 до на особисту свободу.

Доводи апелянта про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 колегією суддів не можуть бути враховані.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Тобто, суддею районного суду належним чином враховано тяжкість покарання, що інкримінується підозрюваному ОСОБА_6 а також покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні. Врахував, що

ОСОБА_6 на даний час не має постійного джерела доходів, не працює, не має постійного роду занять, схильний до асоціальної поведінки та вчинення нових злочинів, має не зняту і не погашену у визначеному законом порядку судимість, під час звільнення від відбування покарання з випробуванням вчинив інший корисливий злочин.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування ОСОБА_6 до від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_6 до збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

ОСОБА_6 засуджений 06.03.2023 року Кіровським районним судом м. Кіровограда з ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік (покарання відбуте), також 21.09.2023 відносно ОСОБА_6 в Кіровський районний суд направлено обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України у іншому кримінальному апровадженні.

Проте, будучи належним чином повідомлений, в судові засідання, які призначено на 01.11.2023, 17.11.2023, 19.12.2023 та 29.02.2024 обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань щодо перенесення судових засідань не подавав, що свідчить про неналежне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та можливість ухилення від суду.

Підтвердженням чого є ухвала про привід Кіровського районного суду м. Кіровограда №1-кп/404/446/23 від 17.11.2023 та ухвала про привід Кіровського районного суду м. Кіровограда №1-кп/404/446/23 від 25.01.2024.

Вказане свідчить про низький рівень процесуальної поведінки та нехтування покладених на особу обов`язків.

Отже, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин проти власності, що підтверджує ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_6 усвідомлюючи міру покарання за вчинення ряду умисних злочинів, з метою уникнення від відповідальності, останній з високою імовірністю буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_6 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника та обвинуваченого про те, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до того, що у ОСОБА_6 наявне місце проживання.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не забезпечить забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а навпаки підозрюваний може вчинити дії направленні на ухилення від органу досудового розслідування та суду, та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Отже, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі не обрання запобіжного заходу, або обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на свідків.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2024 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 червня 2024 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000128 від 06.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строком на 55 днів, тобто з 15 год. 30 хв. 26 червня 2024 року до 15 год. 30 хв. 19 серпня 2024 року, з визначенням застави у сумі 60560,00 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4