ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1860/24 Справа № 175/2183/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

21 травня 2024 року м.Кривий Ріг

21.05.2024р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області ОСОБА_2 розглянувши в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2024р., яким щодо обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ, Донецької області, проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 , утримується в ДУ «Дніпровська УВП № 4» Дніпропетровської області

затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, визнано обвинуваченого винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2024р. щодо обвинуваченого ОСОБА_3 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, визнано обвинуваченого винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Вирок суду оскаржено обвинуваченим з підстав незгоди із фактичними обставинами справи та кваліфікацією його дій, оскільки, як наголосив у апеляційній скарзі обвинувачений, він посварився із потерпілим 04.01.2024р., в ході сварки наніс потерпілому кілька ударів, а 08.01.2024р. він дізнався, що потерпілий помер, та слідчим було змінено кваліфікацію його дій з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Обвинувачений вважає, що слідчим безпідставно змінена кваліфікація його дій, що вплинуло на строк призначеного йому покарання.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим, у тому що він 04.01.2024р. приблизно о 14:00год. перебував вдома за місцем мешкання в АДРЕСА_1 , де вживав спиртні напої разом зі своїми знайомими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Приблизно о 16:30год. між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_4 під час проведення дозвілля сталася словесна сварка побутового характеру, після закінчення якої потерпілий ОСОБА_4 та свідко ОСОБА_5 пішли до себе додому до квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 . В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений прийшов до квартири по АДРЕСА_1 , де мешкає потерпілий, та постукав у вхідні двері. Коли потерпілий відкрив вхідні двері, обвинувачений обома руками з силою штовхнув потерпілого в тулуб, в результаті чого потерпілий впав на підлогу на сідниці, притулившись спиною до стіни. Обвинувачений , не бажаючи настання смерті іншої людини, підійшов до потерпілого та умисно наніс йому кулаками обох рук не менше ніж п`ять ударів у ділянку грудної клітини та не менше ніж три удари у ділянку обличчя.

В результаті умисних противоправних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_4 згідно з висновком СМЕ №16 від 30.01.2024 було заподіяно наступні тілесні ушкодження: синці грудної клітини, множинні двобічні переломи ребер, які ускладнилися травматичним шоком, нерівномірним кровонаповненням судин внутрішніх органів, набряком легень та головного мозку. Смерть потерпілого могла настати в ніч з 06.01.2024р. на 07.01.2024р. до моменту дослідження. Виявлені при судово-медичному дослідженні трупа потерпілого тупа травма грудної клітини, синці грудної клітини, множинні закриті двобічні переломи ребер, ускладнені травматичним шоком, нерівномірним кровонаповненням судин внутрішніх органів, набряком легень та головного мозку утворилися за 2-3 доби до настання смерті від дії тупих предметів (предмету), стосовно живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Синці обличчя утворилися від дії травматичного впливу легких тупих предметів (предмету), утворилися строком 2-3 доби до настання смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не перебувають у будь-якому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

В ніч з 06.01.2024 року на 07.01.2024 від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого ОСОБА_4 .

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що призвело до настання смерті потерпілого, тобто ч.2 ст. 121 КК України.

При цьому суд першої інстанції встановив, що 08.02.2024р. між прокурором та обвинуваченим була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін, а саме прокурором, обвинуваченим та його захисником .

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений за участю захисника підтвердив, що він цілком розуміє характер кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, по якому йому пред`явлене обвинувачення і по якому він визнав свою винуватість, розуміє наданні законом права, передбачені абзацами 1 і 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, йому роз`яснені та є зрозумілими.

За умовами угоди обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і зобов`язався у судовому провадженні беззастережно визнати свою винуватість в обсязі підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Сторони погодили призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Стаття 394 КПК України передбачає особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень, зокрема, ч. 4 вказаної статті визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

З наведених вище норм кримінального процесуального закону вбачається, що право на апеляційне оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості мають лише обвинувачений та прокурор, у випадках визначених законом.

В частині оскарження вироку обвинуваченим такою підставою є призначення більшого покарання, ніж визначено в угоді.

В даному випадку покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , призначено в межах укладеної угоди про визнання винуватості, тобто формально, у розумінні вимог ст. 394 КПК України, обвинувачений позбавлений права на оскарження вироку на підставі угоди з фактичних обставин справи та кваліфікації його дій.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги до ч. 4 ст. 394 КПК України, які містять вичерпний перелік підстав оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, позбавлений можливості прийняти апеляційну скаргу засудженого до розгляду з урахуванням підстав порушеного ним питання, та дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 394, 399, 474 КПК України,

п о с т а н о в и л а :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2024р., яким щодо обвинуваченого ОСОБА_3 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, визнано обвинуваченого винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_3 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2024р., яким щодо обвинуваченого ОСОБА_3 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, визнано обвинуваченого винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя