Справа № 553/1539/22
№ провадження 1-кп/646/38/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачуваних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000359 від 21.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні від прокурора Слобідської окружної прокуратури м.Харкова Харківської області ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , в якому просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, який спливає 04.12.2023, посилаючись на те, що, ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, а саме: переховування від суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_7 є особливо тяжким, незаконно впливати потерпілого та на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_7 не має стабільного доходу та міцних соціальних зв`язків, а також раніше засуджувався за вчинення корисливого злочину. Запобігання вищевказаним ризикам можливо лише шляхом застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Подане клопотання прокурор підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники заперечували щодо задоволення клопотання за його необґрунтованістю та недоведеністю ризиків.

Захисником ОСОБА_6 подане письмове клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , зазначивши, що ризик впливу на потерпілого зник, оскільки він був допитаний судом. Крім цього, потерпілим під час допиту не підтверджено обставини, що свідчать про обґрунтованість обвинувачення відносно ОСОБА_7 , оскільки потерпілий не має претензій до нього, оскільки він не наносив тілесні ушкодження та не забирав телефон. Обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, оскільки стороною обвинувачення належним чином не доведена винуватість ОСОБА_7 . Захисником зазначено, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання. З цих підстав, захисник вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 можна забезпечити шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.

Прокурор заперечував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підтримав думку захисника ОСОБА_6 , просили задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу; слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ст. 184 КПК України, клопотання має містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Обвинуваченому ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.04.2022 був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою. У подальшому строк тримання під вартою відносно обвинуваченого неодноразово судом продовжувався; відповідні ухвали суду не скасовані.

В обґрунтування ризиків, визначених п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_7 прокурор вказує, що такі ризики не зникли. У клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи та стійких соціальних зв`язків, усвідомлюючи суворість покарання за злочин, у якому він обвинувачується, може переховуватись від суду з метою його уникнення. Вказує, що ще не всі свідки допитані, а тому ОСОБА_7 може впливати на них з метою зміни ними показів, наданих на досудовому розслідуванні на свою користь. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтовує відсутністю джерел для існування, стійких соціальних зв`язків та попереднє вчинення останнім умисного корисливого злочину.

Прокурор відносно обвинуваченого ОСОБА_7 заперечував можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд вважає, що ризики переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 повністю не зникли.

Ризик щодо незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків також продовжує існувати, оскільки не усі свідки допитані у справі, а останній може вчиняти дії спрямовані на зміну їх показів. Тобто такий ризик продовжує існувати, і мають бути вжиті такі заходи, які можуть реально запобігти йому та нівелювати такий ризик.

Такі ризики були встановлені судом раніше, про що зазначено у попередніх ухвалах суду. На цей час судом не вирішується питання щодо встановлення існуючих ризиків, а надається оцінка обставинам щодо їх зменшення або повного зникнення.

Суду не надано доказів, які б вказували про повне зникнення встановлених ризиків. Лише плин часу та неможливість розгляду справи з об`єктивних причин саме по собі не свідчить про те, що встановлених ризиків більше немає.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу суд зазначає наступне.

Доказів, які б вказували про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м 'якого запобіжного заходу суду надано не було. Наявність встановлених раніше ризиків, які повністю не зникли, за виключенням ризику впливу на потерпілого та свідків, який зменшився частково обумовлюють доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, продовженні запобіжного заходу, та які підтримані прокурором у судовому засіданні, а саме: що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд вважає, що ризики, які є доведеними, вказують на обґрунтованість клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, незважаючи на той факт, що потерпілий вже був допитаний у судовому засіданні та досліджені частково письмові докази.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, суд бере до уваги, зокрема, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, щодо яких на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується тим, що встановлені ризики продовжують існувати, зменшились лише в частині неможливості здійснити вплив на потерпілого. Обвинуваченим не надано вагомих доказів, які б вказували про повне зникненя ризиків, на які посилається прокурор, у такій мірі, що вказувало б на можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігання ризикам, суд вважає, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги стадію кримінального провадження, а саме, що у кримінальному провадженні не здійснено судовий розгляд повністю, не допитані усі свідки.

За сукупності наведених обставин, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів; доводи обвинуваченого та його захисників про зміну йому існуючого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт слід відхилити, оскільки обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним встановленим ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого ОСОБА_7 інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Застава як альтернативний запобіжний захід, відповідно до положень ч. 5 ст. 183 КПК, судом не визначається, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 , пов`язане із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 177, 178,197, 322, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 30.11.2023 по 28.01.2024 включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому ОСОБА_7 , а також направити Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 30.11.2023.

Суддя ОСОБА_1