Справа № 638/8335/23
Провадження №1-кп/638/1499/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0001536 від 16.06.2023 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Котельва Котелевського району Полтавської області, українця, громадянина України, неодруженого, на утриманні осіб не має, непрацюючого, із середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11 травня 2023 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, -

встановив:

28 березня 2023, близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_5 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання по АДРЕСА_1 домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї матері ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилося, зокрема, в негативних переживаннях, емоційній напруженості, втраті енергійності, та в подальшому був притягнутий постановою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.04.2023 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ОСОБА_5 призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, діючи систематично, 24 квітня 2023 року близько 11 години 50 хвилин ОСОБА_5 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання по АДРЕСА_1 домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї матері ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилося, зокрема, в негативних переживаннях, емоційній напруженості, втраті енергійності, та в подальшому був притягнутий постановою Котелевського районного суду Полтавської області від 11.05.2023 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ОСОБА_5 призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, діючи систематично, 24 травня 2023 року близько 06 години 00 хвилин ОСОБА_5 вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем їх спільного проживання по АДРЕСА_1 , домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї матері ОСОБА_6 , що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилося, зокрема, в негативних переживаннях, емоційній напруженості, втраті енергійності, та в подальшому був притягнутий постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2023 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та ОСОБА_5 призначено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Однак, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_6 за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, діючи систематично, 15 червня 2023 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_5 знову вчинив відносно своєї матері ОСОБА_6 домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, заважав нормальному відпочинку, погрожував фізичною розправою, що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилося, зокрема, в негативних переживаннях, емоційній напруженості, втраті енергійності.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що систематично виражався на адресу своєї матері нецензурною лайкою, погрожував їй, ображав, за що притягався до адміністративної відповідальності. Просив суворо його не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої та кваліфікує його дії за ст.126-1 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, рецидив кримінальних правопорушень.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий 11 травня 2023 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в один рік, неодружений, не працює, осіб на утриманні не має, військовозобов`язаний, інвалідності не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , періодично перебуває на профілактичному обліку у лікаря-нарколога КНП «Борівської ЦЛ БСР» з 2015 року, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра КНП «Борівська ЦЛ БСР» не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, згідно досудової доповіді Ізюмського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як високий.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , даних досудової доповіді, того, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність обставин, що обтяжують його покарання та з урахуванням високих ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення та високого ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, того, що він, маючи непогашену судимість за вчинення умисного тяжкого злочину, засуджувався до покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, проте такі заходи не призвели до бажаних результатів, оскільки останній знову вдався до протиправної поведінки та вчинив нетяжкий умисний злочин в період іспитового строку, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за ст.126-1 КК у виді позбавлення волі. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, відносно нього також не застосовано інший запобіжний захід.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст.126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 11.05.2023 року, до призначеного покарання за даним вироком повністю приєднати невідбуте покарання у виді 4 років позбавлення волі, та остаточно визначити покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування, місця навчання, роботи.

Визначити двомісячний термін дії обов`язків.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1