УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 127/12755/21

провадження № 51-3929ск22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2022 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року за частинами 1, 2 ст. 185, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді арешту на строк 4 місяці,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2021 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з дня набрання вироку законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження з моменту затримання, тобто з 25 грудня 2020 року по день набрання вироку законної сили.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, арешту майна та процесуальних витрат.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_4 25 грудня 2020 року близько 04:00, перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , який ОСОБА_5 здавав в оренду для проживання у форматі хостелу, у той час, коли там перебували інші мешканці, з побутових причин вчинив словесну суперечку із малознайомим йому ОСОБА_6 , після чого останній, не бажаючи продовжувати конфлікт, залишив територію домоволодіння та попросив у ОСОБА_5 заспокоїти ОСОБА_4 , надіславши ОСОБА_5 смс-повідомлення відповідного змісту.

Близько 04:50 ОСОБА_5 , реагуючи на дане повідомлення ОСОБА_6 , вийшов зі свого будинку та почав рухатись у напрямку будинку № 17, який розташований по вулиці Володимира Антоновича у м. Вінниці. У цей час ОСОБА_4 , попередньо взявши із собою ніж із кухні будинку, йшов з ним певний час у напрямку ринку «Центральний» у м. Вінниці, продовжуючи реалізовувати кримінально протиправний умисел на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок кричав та висловлювався нецензурною лексикою, наздоганяючи ОСОБА_6 через їх конфлікт. На прохання ОСОБА_5 , який випадково з`явився на його шляху, заспокоїтися та викинути із задньої кишені штанів ніж, бо останній викличе поліцію, ОСОБА_4 не відреагував.

Надалі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, поблизу будинку № 17 на вулиці Володимира Антоновича у м. Вінниці, на зауваження ОСОБА_5 щодо його поведінки в якості малозначного та нікчемного приводу, діючи з особливою зухвалістю, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, у ході словесної суперечки, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось в нахабному виявлені зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві норм поведінки, дістав із кишені штанів заздалегідь заготовлений ніж, почав погрожувати ним та наближатися до ОСОБА_5 .

Побоюючись за своє життя, ОСОБА_5 побіг до найближчого будинку АДРЕСА_1 , де намагався сховатися, однак, йому не вдалося зачинити за собою вхідні двері будинку. ОСОБА_4 , увійшовши у будинок за ОСОБА_5 , забравши з рук останнього швабру з поролоновою насадкою, яку останній взяв для самозахисту, продовжуючи свою кримінально протиправну поведінку, використовуючи заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет - ніж, ОСОБА_4 , з хуліганських мотивів, умисно почав наносити удари ножем по тілу ОСОБА_5 , а саме: 3 удари в ділянку грудної клітини та 1 удар в ділянку живота. Від завданих ударів ОСОБА_5 впав на підлогу, після чого ОСОБА_4 , демонструючи свою зверхність, проявляючи особливу зухвалість у виді приниження гідності ОСОБА_5 , який лежав на підлозі в безпорадному стані, поєднаного з насильством над ним, продовжив наносити йому удари ногами по різним частинам тіла, а також завдав вищевказаним ножем один удар по лівій гомілці ОСОБА_5 . Після вищевказаних дій та вибачень ОСОБА_5 , який продовжував лежати на підлозі, ОСОБА_4 перестав наносити тілесні ушкодження останньому та повернувся до кімнати, у якій проживав, не намагаючись перешкодити ОСОБА_5 залишити приміщення будинку чи продовжити нанесення тілесних ушкоджень.

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17 березня 2021 року № 156/226 в ОСОБА_5 під час стаціонарного лікування з 25 по 28 грудня 2020 були виявлені: «Непроникаючі колото-різані поранення лівої половини грудної клітки та живота. Колото - різана рана середньої третини лівої гомілки». Вказані тілесні ушкодження (непроникаючі колото-різані поранення м`яких тканин лівої половини грудної клітки (три) та живота (одне), колото-різана рана середньої третини лівої гомілки) у ОСОБА_5 виникли від дії предмету (предметів) з колюче ріжучими властивостями, можливо, в строк - 25 грудня 2020 року, за ступенем тяжкості за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6, але не більше 21 дня).

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 21 вересня 2022 року апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року - без змін, а також закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо нього.

В обґрунтування своєї позиції вказує, що суди попередніх інстанцій неправильно кваліфікували його дії за ч. 4 ст. 296 КК, оскільки подія злочину відбувалась близько 4:00-4:30, тобто коли громадяни спали, а його дії нікого не потривожили, ніхто йому не робив зауважень, тому посилання суду, що він грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, не відповідає фактичним обставинам справи.

Стверджує, що безпосередніх свідків вчинення злочину не було, а тому суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку показання тих свідків, які в ньому зазначені. Крім того, додає, що у справі немає жодних доказів, які б підтверджували наявність в його діях хуліганського мотиву, адже, окрім потерпілого, ніхто на нього не скаржився.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії оскарженого вироку, суд, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Зокрема, суд ретельно дослідив докази, що підтверджують винуватість ОСОБА_4

в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, та обґрунтовано послався на показання: самого обвинуваченого, який хоча і не визнав вини у скоєному, однак не заперечив факту словесного конфлікту, бійки та наявності ножа, яким наносив удари; потерпілого ОСОБА_5 , та свідківОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Твердження засудженого про те, що суд безпідставно поклав в основу вироку показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , колегія суддів уважає необґрунтованими, адже суди попередніх інстанцій констатували, що ці особи не були безпосередніми свідками події злочину, але підтвердили факт конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під час якого вони кричали, та внаслідок якого ОСОБА_5 отримав ножове поранення від ОСОБА_4 .

Також судом досліджено ряд інших письмових доказів, детально відображених вироку, зокрема, висновок експерта № 156/226 від 17 березня 2021 року, відповідно до якого в ОСОБА_5 під час стаціонарного лікування з 25 по 28 грудня 2020 року були виявлені: «Непроникаючі колото-різані поранення лівої половини грудної клітки та живота. Колото-різана рана середньої третини лівої гомілки». Вказані тілесні ушкодження (непроникаючі колото-різані поранення м`яких тканин лівої половини грудної клітки (три) та живота (одне), колото-різана рана середньої третини лівої гомілки) у ОСОБА_5 виникли від дії предмету (предметів) з колюче-ріжучими властивостями, можливо, в строк - 25 грудня 2020 року за ступенем тяжкості за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але більше 21 дня) розлад здоров`я.

Характер та локалізація тілесних ушкоджень повністю співпадають з показаннями потерпілого ОСОБА_5 з приводу обставин їх нанесення. При цьому локалізація тілесних ушкоджень (лівої половин грудної клітини, живота та середньої третини лівої гомілки) вказують на хаотичне нанесення ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_11 , що також свідчить про вчинення злочину з особливою зухвалістю.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності,

а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних

у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи засудженого про те, що його дії за ч. 4 ст. 296 КК кваліфіковані неправильно, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який обґрунтовано вказав на їх безпідставність. З таким висновком погоджується і Верховний Суд, виходячи з наступного.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

В оскаржуваній ухвалі апеляційний суд констатував, що відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_5 , де останній на прохання мешканців прийшов до хостелу з метою припинення неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_11 , на прохання викинути ножа останній не відреагував, натомість продовжив наздоганяти потерпілого, а в подальшому заподіяв ножем тілесні ушкодження.

Така поведінка обвинуваченого явно свідчить про намагання протиставити себе загальноприйнятним правилам поведінки, а тому суд дійшов вірного висновку про наявність в ОСОБА_11 саме хуліганського мотиву, що супроводжувався особливою зухвалістю.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки засудженого свідчать про те, що вона не була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_5 , яка виникла раптово через сварку у відповідь на агресивні дії потерпілого, а саме бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Отже, закон України про кримінальну відповідальність застосовано вірно,

про що обґрунтовано ствердив і суд апеляційної інстанції, переглянувши вказаний вирок за апеляційною скаргою захисника, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги самого засудженого.

Колегія суддів уважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, є законною та обґрунтованою, і погоджується з наведеними в ній висновками про законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції в тому числі і в частині призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги засудженого немає.

Ураховуючи викладене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2022 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2022 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3