ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 316/2054/21

провадження № 51-3273 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000180, за обвинуваченням,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2023 року апеляційну скаргу обвинуваченого задоволено частково, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінено, ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. Виключено зі вступної та мотивувальної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2017 року, а також посилання на обставину, яка обтяжує покарання - рецедив кримінальних правопорушень.

В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що 08 липня 2021 рокублизько 15:50 год., ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №41 по вулиці Молодіжній у місті Енергодар, Запорізької області, діючи умисно, знайшов, тим самим незаконно придбав паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, яка згідно висновку експерта є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою в перерахунку на основу 0,14134 г, який залишив при собі, та став незаконно зберігати для особистого вживання, без мети збуту, до 08 липня 2021 року коли в період часу з 15:58 год. до 16:03 год, біля будинку №41 по вулиці Молодіжній у місті Енергодарі, працівники поліції виявили та вилучили у ОСОБА_7 вказаний наркотичний засіб.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на суворість призначеного ОСОБА_7 покарання, просить змінити судові рішення та призначити покарання у виді штрафу.

Зазначає, що обираючи засудженому найсуворіший вид покарання, визначений санкцією ч.1 ст.309 КК України, суди не мотивували чому менш суворі види покарань не будуть достатніми для його виправлення.

Суди належним чином не врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом'якшують покарання, майновий стан ОСОБА_7 , а також дані про його особу те, що він проживає разом із неповнолітнім сином, співмешканкою, пасинком, має на утримані матір та бабусю, тому покарання у виді обмеження волі позбавить засудженого можливості фінансового забезпечення родини.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 , в судовому засіданні, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги сторони захисту, просив залишити її без задоволення.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

За змістом ст. 433 КПК України суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст.438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 309 КК України у касаційному порядку не оскаржуються. Доводи касаційної скарги захисника стосуються лише суворості призначеного засудженому покарання.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Змінюючи вирок та, обираючи засудженому покарання, апеляційний суд всебічно урахував дані про особу винного, який повністю визнав свою вину, на спеціальних обліках у лікарів психіатра й нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, має сім`ю, проживає разом із неповнолітнім сином, співмешканкою, пасинком, на його утриманні перебувають мати-інвалід та бабуся, що свідчить про наявність у ОСОБА_7 соціальних чинників стримуючого характеру.

Обставиною, що пом`якшує покарання визнано - щире каяття. Водночас, апеляційний суд вірно зазначив про відсутність обставин, які обтяжують покарання засудженому тому, що рецедив кримінальних правопорушень, яку визнав обтяжуючою обставиною місцевий суд, не може бути врахована, оскільки в обвинувальному акті такої обставини зазначено не було, а згідно ст. 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, лише у випадку, якщо це покращує становище особи.

Дано належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення яке, згідно ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Враховано й особливості конкретного кримінального правопорушення, зокрема те, що вчинений засудженим кримінальний проступок пов`язаний із незаконним обігом наркотичних речовин, а отже становить підвищену суспільну небезпечність. Зважено і на те, що ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, його злочинна діяльність була припинена лише втручанням працівників поліції, які вилучили у нього наркотичний засіб, що, у свою чергу, вказує на небажання винного ставати на шлях виправлення.

Урахувавши всю сукупність наведених обставин та даних про особу засудженого, серед яких й ті, про які йдеться у касаційній скарзі, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі.

Доводи сторони захисту про те, що обираючи засудженому найсуворіший вид покарання, визначений санкцією ч.1 ст.309 КК України, суди не мотивували чому менш суворі види покарань не будуть достатніми для його виправлення, безпідставні.

Відповідно до ст. 53 КК України, призначаючи штраф та, визначаючи його розмір, суд враховує майновий стан винного. За умовами ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт відбувається за місцем роботи засудженого.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі чітко вказав про неможливість призначення ОСОБА_7 менш суворих видів покарань, зокрема штрафу та виправних робіт через те, що він офіційно не працевлаштований.

Також необґрунтованими є доводи про те, що призначення покарання у виді обмеження волі позбавить засудженого можливості фінансового забезпечення родини.

Відповідно до ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально- виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

В свою чергу, ст.60 КВК України передбачає, що засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Засудженим незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як сімдесят п`ять відсотків загальної суми заробітку, а засудженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, - не менш як п`ятдесят відсотків загальної суми заробітку.

Таким чином, відбуваючи покарання, засуджений буде забезпечений постійним місцем роботи і стабільним заробітком, що навпаки сприятиме забезпеченню родини.

Стосовно касаційних доводів сторони захисту про доцільність заміни призначеного покарання на штраф, то апеляційний суд дав мотивовану відповідь.

Мінімальний розмір штрафу, визначений санкцією статті ч.1 ст.309 КК України, складає 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Відповідно до ст.53 КК України, призначаючи штраф та, визначаючи його розмір, суд враховує майновий стан винного.

ОСОБА_7 заробляє на життя реалізацією овочів, при цьому на його утриманні перебуває п`ятеро членів його сім`ї, тому призначення покарання у виді штрафу буде для нього надмірним тягарем і може поставити його в скрутне матеріальне становище.

Таким чином, правових підстав для пом`якшення засудженому покарання, як про те безпідставно йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не убачає.

Суд вважає, що призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання у виді одного року обмеження волі є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Ухвала апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України, є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги сторони захисту немає.

У зв`язку з цим та, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3