Справа№ 938/638/21
Судове провадження № 1-кп/938/11/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 16.04.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з 07.07.2020 року проходить військову службу на посаді старшого техніка відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » І категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 у званні старший сержант

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 одержав неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 369-2 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинив при таких обставинах.

Старший технік відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_3 , будучи відповідно ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та примітки 1 до ст. 364 КК України службовою особою правоохоронного органу, на початку березня 2021 року під час телефонної розмови з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ОСОБА_7 пообіцяв йому з метою успішного складання ним іспитів та заліків вплинути на знайому посадову особу Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України, а саме завідувача заочним відділенням ОСОБА_8 .

У подальшому ОСОБА_3 в один із днів березня 2021 року, діючи умисно з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, зателефонував зі свого мобільного телефону із номера НОМЕР_2 до ОСОБА_7 , якому підтвердив свою обіцянку здійснити вплив на посадову особу вищевказаного коледжу для успішного складання ОСОБА_7 іспитів та заліків за умови надання йому - ОСОБА_3 неправомірної вигоди в розмірі 5000 гривень.

Надалі старший технік відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 сержант ОСОБА_3 23.04.2021 року близько 17.44 годин під час перебування в с. Явірник Верховинського району Івано-Франківської області з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом переказу коштів на картку-рахунок № НОМЕР_3 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 4965,04 гривень длясебе за здійснення впливу на завідувача відділення за спеціальністю з правом викладання в Івано-Франківському фаховому коледжі фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України ОСОБА_8 , тобто на особу, яка відповідно до примітки ст. 369-2 КК України та п.п. «а» п.2 ч. 1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» уповноважена на виконання функцій держави, з метою успішного складання ОСОБА_7 іспитів та заліків з навчальних дисциплін у вказаному навчальному закладі, чим вчинив одержання неправомірної вигоди для себе за влив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України, не визнав зазначивши, що він навчався у вищевказаному коледжі спочатку на молодшого спеціаліста стаціонарно два роки. Тоді жив із ОСОБА_7 в гуртожитку в одній кімнаті. Під час спільного проживання ОСОБА_7 позичив у нього 5 тисяч гривень, які йому не повернув. Він, тобто обвинувачений, не мав і не має будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 у нього позичив гроші, а також з вказаного приводу він нікого не повідомляв, оскільки боявся. Надалі він, тобто обвинувачений, продовжив навчання у вищезазначеному коледжі заочно на бакалавра. В одній групі з ним навчався ОСОБА_7 , який звернувся до нього, тобто обвинуваченого, з проханням допомогти здати сесію. На вказане прохання він, тобто обвинувачений, відповів ОСОБА_7 , що може допомогти здати сесію, бо хотів відомстити та забрати таким чином свої 5 тисяч гривень, які раніше позичив останньому та які йому той не повернув. Але в дійсності не мав наміру та не мав можливості здійснювати вплив на викладачів коледжу, в якому він та ОСОБА_7 навчалися. Дійсно 11.03.2023 року він, тобто ОСОБА_3 , пообіцяв ОСОБА_7 допомогти здати сесію, назвавши суму 5 тисяч гривень, а також на вайбер скинув ОСОБА_7 номер своєї банківської картки. Він, тобто обвинувачений, старався зробити так, щоб ОСОБА_7 йому повірив та перерахував йому гроші. Надалі 23.04.2023 року ОСОБА_7 перекинув на його, тобто обвинуваченого, банківську картку кошти двома платежами по 2,5 тисяч гривень. Він, тобто обвинувачений, ці кошти викладачам коледжу не передавав. Заволодів коштами ОСОБА_7 , обманувши його. Дійсно був випадок, коли він, тобто обвинувачений, прийшов до завідувача заочного відділення ОСОБА_8, щоб розпитати про сесію. Під час розмови спитав також, чи «закрив» (здав) сесію ОСОБА_7 , на що ОСОБА_8 відповів, що так. Тоді він, тобто обвинувачений, зі свого телефона набрав ОСОБА_7 та передав свій телефон ОСОБА_8, щоб той підтвердив ОСОБА_7 , що останній здав сесію. ОСОБА_8 підтвердив особисто ОСОБА_7 про «закриття» (здачу) ним сесії.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, його винуватість доведена дослідженими в судовому засіданні такими доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 , який на даний час проходить військову службу на Сході України, в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення Червонозаводського районного суду м.Харкова зазначив, що він знайомий з ОСОБА_3 , з яким проживав у одній кімнаті, навчаючись на молодшого спеціаліста у вищевказаному коледжі. Потім він, тобто свідок, та ОСОБА_3 навчалися заочно в цьому коледжі. Одного разу, спілкуючись по телефону з ОСОБА_3 , він, тобто свідок, сказав, що сесію може не здати. ОСОБА_3 відповів, що в нього є можливість допомогти йому, тобто свідку, здати сесію за 7, а потім за 5 тисяч гривень. Йому, тобто свідку, не відомо, чому ОСОБА_3 зменшив суму з 7 до 5 тисяч гривень. Він, тобто свідок, знав, що у ОСОБА_3 є можливість вплинути на здачу ним, тобто свідком, сесії в коледжі. У період навчання, як на молодшого спеціаліста, так і на бакалавра, ОСОБА_3 говорив, що у нього хороші стосунки з викладачами коледжу, тому він, тобто свідок, усвідомлював, що ОСОБА_3 може йому нашкодити в разі не перерахування цих коштів. Він, тобто свідок, звернувся з відповідною заявою до СБУ, а в подальшому через Приватбанк перерахував ОСОБА_3 двічі кошти в сумі по 2.5 тисячі гривень. Також свідок зазначив, що ніколи не позичав кошти у ОСОБА_3 , спільного бюджету з ним не вів.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні вказав, що він з 2016 року працює на посаді завідувача заочного відділення Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України, а з лютого 2022 року перебуває у Збройних Силах України. Він знає ОСОБА_3 , який спочатку навчався на денній формі у коледжі, а потім на заочній формі, який закінчив навчання в 2021 році. У коледжі також навчався й ОСОБА_7 . У травні 2021 року він, тобто свідок, зустрів у коридорі коледжу ОСОБА_3 , який розпитував про сесію. Він, тобто свідок, зателефонував до ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_3 , щоб передати привіт від останнього. Зробив це, оскільки поважає учасників антитерористичної операції, одним із яких був ОСОБА_7 . Сесію в коледжі ОСОБА_16 та ОСОБА_7 здавали в режимі онлайн.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні вказав, що він з 2009 року по даний час працює директором Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України. Вказаний коледж є відокремленим структурним підрозділом Національного університету фізичного виховання і спорту України, який створено Міністерством освіти та науки України. Свідкові відомі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які були студентами вищевказаного коледжу, в якому навчалися 5 років, та закінчили його в 2021 році. Державні іспити ними здано успішно. ОСОБА_8 працює в коледжі на посаді завідувача заочним відділенням, з лютого 2022 року перебуває у Збройних Силах України.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні зазначила, що вона працює заступником директора Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України, а також є викладачем цього коледжу. Завідувачем заочного відділення коледжу є ОСОБА_8 , який зараз у Збройних Силах України. Їй, тобто свідку, знайомі колишні студенти коледжу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які з 2020 року сесію здавали в дистанційному режимі. Вона, тобто свідок, приймала у квітні 2021 року в ОСОБА_3 та ОСОБА_7 практику майбутньої професії, яку 26.04.2021 року оцінила по 80 балів кожному. Вони, як студенти заочного відділення, практику проходили за місцем проживання. Свідок не пам`ятає, в якій саме організації проходив практику ОСОБА_7 . Практика студентів оцінюється за зданими ними документами, не знає скільки часу зберігаються в коледжі документи щодо практики, яку проходять студенти. До неї ніхто не звертався з приводу того, щоб допомогти здати практику студентам.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні вказала, що працює викладачем циклу історії в Івано-Франківському фаховому коледжі фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України. У студентів вказаного коледжу ОСОБА_3 та ОСОБА_7 приймала заліки за результатами викладання двох дисциплін: «Основи правового забезпечення діяльності у сфері фізичної культури і спорту» та «Основи публічного управління менеджменту і маркетингу». Заліки по цих дисциплінах студенти здавали дистанційно, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 здали успішно ці заліки. Її, тобто свідка, не просили посприяти допомогти у здачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вказаних заліків. Завідувачем заочного відділення коледжу є ОСОБА_8 , який зараз у Збройних Силах України.

Свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 - викладачі Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України надали у судовому засіданні аналогічні показання.

Вина ОСОБА_3 також доведена в судовому засіданні такими безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:

-заявою ОСОБА_7 від 15.04.2021 року, адресованою керівнику Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері (а.с.161 т.1), якою вищевказаний заявник повідомляє, що він проходить військову службу за контрактом та навчається на 5 курсі Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання (заочна форма навчання); під час розмови зі ОСОБА_3 , який є його знайомим, останній запропонував заявнику за винагороду в розмірі 7 тис. грн. допомогти вирішити проблемні питання, пов`язані зі здачею екзаменів та іспитів, а в подальшому систематично тиснув на заявника, щоб той погодився щодо зазначеної пропозиції; повідомленням Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 15.04.2021 року №60/14/4-648нт, рапортом ст. оперуповноваженого відділу БКОЗ УСБУ в області ОСОБА_23 , листом заступника начальника Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області від 19.04.2021 року №60/14/4-683нт (а.с. 159-160, 162-163 т.1), відповідно до яких у ході здійснення оперативно-службової діяльності виявлено, що старший технік ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 спільно з невстановленими викладачами Івано-Франківського коледжу фізичного виховання і спорту причетний до організації вимагання у студентів неправомірної винагороди за успішну здачу сесії та проходження практики; зокрема, ОСОБА_3 за надання сприяння щодо здачі екзаменів та заліків в грудні 2020 року вимагав у ОСОБА_7 неправомірну вигоду в розмірі 4500 гривень, які в подальшому переказуються на банківські рахунки невстановленим викладачам вищевказаного коледжу; за оперативною інформацією неправомірну вигоду ОСОБА_3 отримує від студентів на банківський рахунок ПАТ «Приватбанк», реквізити якого НОМЕР_3 ; вищевказані заява ОСОБА_7 та повідомлення Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області були підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №00000006 за вищевказаним фактом за ч.3 ст.368 КК України;

- речовим доказом - мобільним телефоном білого кольору, який належить ОСОБА_7 (а.с.92-93 т.2), який ним добровільно виданий на підставі заяви (а.с.94 т.2), актом від 27.04.2021 року про його повернення власнику для відповідального зберігання (а.с.95-96 т.2), протоколом його огляду від 27.04.2021 року з фототаблицею (а.с.181-182 т.1), з яких вбачається, що в піктограмі «Viber» цього телефона виявленго чат-переписку із повідомленнями від контаката « ОСОБА_24 », яким є ОСОБА_3 (а.с.94 т.2) такого змісту: 1) повідомлення від 19.04.2021 року абонента « ОСОБА_24 » із тектом: «Пятниця крайній день!» та відповідь ОСОБА_7 : « Добре »; 2) повідомлення від 22.04.2021 року абонента « ОСОБА_24 » із текстом: «Завтра п`ятниця Здоров?» та відповіді ОСОБА_7 від 23.04.2021 року: «Можеш мене набрати», відповідь абонента «ОСОБА_24»: «Я звоню ти не береш», « НОМЕР_3 », «скинув?», повідомлення ОСОБА_7 : «Ще ні», «Ще в частині», повідомлення від абонента «ОСОБА_24»: «То шо я не встигну сьогодні на пошту», «лиш 3000?, «2500»;

*суд визнає вищевказаний речовий доказ, тобто мобільний телефон ОСОБА_7 , та протокол його огляду допустимими доказами, незважаючи на не накладення арешту на телефон як на тимчасово вилучене майно в порядку, передбаченому ч.5 ст.171 КПК України; зокрема, Верховний Суд у постанові від 27.09.2022 року в справі №233/5393/20, провадження №51-5495 км21 звернув увагу, що не накладення арешту на тимчасово вилучене майно не завжди тягне за собою наслідків у вигляді визнання доказів недопустимими; в даній справі не накладено арешт на добровільно видане власником майно, яке оглянуто, визнано речовим доказом та повернуто власнику для відповідального зберігання, чим досягнуто мету накладення арешту на майно, а саме з метою збереження речових доказів; крім того, стороною захисту ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду даної справи не піддавався сумніву протокол огляду зазначеного речового доказу;

- протоколом про хід проведення негласної слідчої-розшукової дії «зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 27.04.2021 року (а.с.18-20 т.2), записами DVD-R компакт-дисків №7001,№7003 від 01.04.2021 року (а.с.21-22 т.2), проведеної на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду вих. №02078т від 20.04.2021 року (а.с.9 т.2), гриф секретності «таємно» з якої знято 28.09.2021 року (а.с.362 т.1), та яка відкрита стороні захисту 16.08.2022 року (а.с.7 т.2), протоколом про результати проведення негласної слідчої розшукової дії «контролю за вчинення злочину» від 29.04.2021 року (а.с.33-44 т.2), проведеної на підставі постанови заступника керівника Івано-Франківської спеціалізоваї прокуратури у військовій та оборонній сфері вих. №37т від 21.04.2021 року (а.с.171-173 т.1), на яких зафіксовані дві розмови, які відбулися 23.04.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 : під час першої розмови, яка розпочалася 14.37.19 годин 23.04.2021 року та тривала 3.25 хвилин, ОСОБА_7 запитує в ОСОБА_3 , чи все нормально на рахунок сесії, на що ОСОБА_3 відповідає, що він (третя особа, яка не приймає участі в розмові) сказав, що все добре, що все зробить, що за диплом все порішає, що не треба буде навіть їхати, що допомагають вже три чи чотири сесії і чи було щось не так; ОСОБА_7 запитує: «А що по сумі, чотири з половиною чи нє?», на що ОСОБА_3 відповідає, що п`ять, ОСОБА_7 просить у ОСОБА_3 номер його карточки, бо закидає «п`ятьорку»; під час другої розмови, яка розпочалася о 17.54.17 годин 23.04.2021 року та тривала 18 секунд, ОСОБА_7 запитує в ОСОБА_26 , чи прийшли гроші, на що ОСОБА_3 відповідає, що так; вказані розмови велися ОСОБА_3 з номера мобільного телефону НОМЕР_2 , а ОСОБА_7 - з номера мобільного телефону НОМЕР_4 ;

-висновком експерта від 14.09.2021 року №СЕ-19/109-21/8914-ВЗ (а.с.298-313 т.1), відповідно до якого у діалогах, що зафіксовані на оптичному диску DVD-R, запис №7001, участь приймає ОСОБА_3 , якому належать вищевказані фрази (а.с.323 зворот);

-протоколом обшуку від 16.07.2021 року (а.с.70-77 т.2), проведеного на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 08.07.2021 року (а.с.221 т.1), у ході якого ОСОБА_3 добровільно видано свій мобільний телефон марки Iphone 11 у чохлі чорно-білого кольору та поміщену до нього сім-картку, за якою закріплено номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 , який постановою від 19.07.2023 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с.90-91 т.2), та на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.07.2921 року (а.с.225-227 т.1);

-протоколом обшуку від 16.07.2021 року (а.с.65-69 т.2), проведеного на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 08.07.2021 року (а.с.231-232 т.1), у ході якого з Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України вилучено залікові книжки від 01.09.2019 року №29 та №33 студентів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , журнал навчальних занять відділення заочного навчання групи 21-Б, накопичувачі пам`яті марки «WD» об`ємом 500 gb зі серійним номером sEHDZPRL та марки «TOSHIBA» об`ємом 500 gb зі серійним номером s48LD244BSX13, зведені відомості обліку успішності групи 21-Б та групи 11-Б, облік документації про проходження практики за профілем робот студентами 2-го курсу 21-Б освітнього ступеня бакалавр ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , протоколом їх огляду від 12.08.2021 року (а.с.265-274), які підтверджують факт навчання вищевказаних осіб у зазначеному коледжі з 01.09.2019 року по 12.06.2021 року та які постановою від 19.07.2023 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с.88-89 т.2), та на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.07.2021 року (а.с.236-238 т.1);

-протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 23.04.2021 року, з якого вбачається, що у присутності 2-х понятих оглянуто, ідентифіковано та передано ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 7 тис. грн. номіналом 500 грн в кількості 14 шт. зі серіями та номерами СБ 9969547, УБ 5969334, ФД 3564410, АГ6849631, АГ 6849630, АГ 6849633, АГ 6849634, АГ 6849635, АГ 6849632, АГ 6849641, АГ 6849643, АГ 6849642, АГ 6849629, АГ 6849628 для подальшого проведення заходів по перевірці фактичних даних щодо вимагання неправомірної винагороди ст. техніком ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.174-180 т.1); вказана слідча дія проведена на підставі постанови заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_28 від 21.04.2021 року №37т про проведення негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту зі застосуванням спеціальних технічних засобів, до проведення якої залучено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та проведення якого доручено оперативним працівникам ВБКОЗ УСБ України в Івано-Франківській області (а.с.171-173 т.1);

-протоколом про хід проведення негласної слідчої-розшукової дії «аудіо, відео контроль особи» від 29.04.2021 року, записами DVD-R ком пакт-диску №7002 від 01.04.2021 року (а.с.23-32 т.2), проведеної на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду вих. №02077т від 20.04.2021 року (а.с.8 т.2), гриф секретності «таємно» з якої знято 28.09.2021 року (а.с.362 т.1), та яка відкрита стороні захисту 16.08.2022 року (а.с.7 т.2), протоколом про результати проведення негласної слідчої-розшукової дії «контролю за вчиненням злочину» від 29.04.2021 року №14/4-1722т (а.с.33-44 т.2), проведеної на підставі постанови заступника керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_28 від 21.04.2021 року №37т (а.с.171-173 т.1) та гриф секретності з якого знято 05.05.2021 року (а.с.342-343 т.1), відповідно до яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , 23.04.2021 року о 17.45.10 год., перебуваючи в м. Івано-Франківськ поблизу торгового центру «Сільпо», який знаходиться за адресою: вул. Гетьмана Мазепи, буд.168, підійшов до терміналу «Приватбанк», витягнув банківські купюри та зайняв чергу за особою жіночої статі; у подальшому о 17.49.19 год. ОСОБА_7 почав вставляти гроші у банківський термінал номіналом по 500 грн. в кількості 5 шт., проглядаються купюри серії АГ 6849632, АГ 6849630; о 17.49.53 год. він отримує відповідний банківський чек з терміналу; о 17.51.42 год. ОСОБА_7 продовжує вставляти в термінал «Приватбанк» грошові купюри номіналом 500 грн. в кількості 5 шт., о 17.52.35 год. він одержує відповідний банківський чек;

*у судовому засіданні сторона захисту акцентувала увагу суду на той факт, що ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду вих. №02077т та №02078 від 20.04.2021 року (а.с.8 т.2) відкриті стороні захисту після направлення справи до суду; враховуючи дане зауваження сторони захисту, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.10.2019 року в справі № 640/6847/15-к, провадження № 13-43кс19 вирішила правову проблему щодо наслідків несвоєчасного розкриття документів НСРД у порядку ст.290 КПК України; відповідно до її правового висновку, якщо процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД були отримані стороною обвинувачення після передачі обвинувального акта до суду, то вона зобов`язана здійснити їх відкриття в порядку ст.290 КПК України, їх несвоєчасне розсекречення та відкриття стороні захисту за умови вжиття заходів прокурором для їх отримання не є підставою для автоматичного визнання недопустимими доказами; судом встановлено, що прокурор 14.09.2021 року звернувся до Львівського апеляційного суду з клопотанням про скасування грифів секретності, які містяться на ухвалі слідчого судді Львівського апеляційного суду №02077 (а.с.358 т.1), тобто вжив заходи до її отримання, з якої гриф секретності «таємно» знято 28.09.2021 року (а.с.362 т.1), про що обвинуваченню стало відомо 19.10.2021 року, тобто після закінчення строку досудового розслідування у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 (а.с.362 т.1), при цьому вказана ухвала йому не направлялася, в зв`язку з чим обвинувачення здійснило їх відкриття несвоєчасно, тому суд визнає їх допустимими доказами;

- протоколом та описом тимчасового доступу до речей і документів від 09.06.2021 року (а.с.188-191 т.1), з якого вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27.05.2021 року (а.с.186-187 т.1) у приміщенні АТ КБ «Приватбанк» отримано та вилучено оптичний CD-R диск із надписом на ньому: «вх. 394.В5 01.06.2021», протоколом огляду вказаного диску від 06.07.2021 року з додатками (а.с.197-203 т.1, 192-196 т.1), файлами, які містяться на оптичному CD-R диск із надписом на ньому: «вх. 394.В5 01.06.2021» (а.с.87 т.2), який визнано речовим доказом в цій справі (а.с.85-86 т.2), протоколом проведення огляду руху речових доказів від 06.07.2021 року (а.с.197-203 т.1), з яких вбачається, що на банківський рахунок № НОМЕР_3 , відкритого в ПАТ «Приватбанк» та належного ОСОБА_3 , 23.04.2021 року о 17 год.50 хв 15 сек. та о 17 год. 53 хв.02 сек. поступили кошти в сумі відповідно 2482,52 грн. та 2482,52 грн.; вказані кошти поступили через термінал самообслуговування, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Мазепи, буд.168.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_16 обвинувачується за ч.2 ст.369-2 КК України, а саме в одержанні від ОСОБА_7 неправомірної вигоди в розмірі 5000 гривень для себе за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженої на виконання функцій держави. Однак, обвинуваченням доказано отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_7 на банківський рахунок, відкритий на ім`я обвинуваченого, двічі по 2482,52 гривень, що в сумі становить 4965,04 гривень, оскільки решта коштів списано банком за надані ним послуги (а.с.200 т.1). Враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині, що покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, то суд вважає за необхідне змінити формулювання обвинувачення в частині суми одержаної вигоди, зменшивши її з 5000 гривень до 4965,04 гривень.

Також суд звертає увагу, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 (а.с.7) зазначено, що правова кваліфікація вчиненого ним кримінального правопорушення є за ч.2 ст.369-2 КК України, а саме як прохання надати та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища. Одночасно у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті ОСОБА_3 обвинувачується (а.с.7) у одержанні неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Як вбачається з диспозиції ч.2 ст.369-2 КК України кримінально караним є: 1) прийняття пропозиції, обіцянки ; 2) одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, 3) пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди.

Враховуючи вищевказане суд вважає за необхідне змінити формулювання обвинувачення ОСОБА_3 , при цьому не змінюючи правову кваліфікацію за ч.2 ст.369-2 КК України та не погіршуючи цим становище обвинуваченого, а саме визнати його винним у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 369-2 КК України.

З приводу тверджень сторони захисту щодо відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, суд вважавє за необхідне зазначити, що Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 29.03.2021 року в справі №554/5090/16-к, провадження №51-1878кмо20 акцентувала увагу, що суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, є будь-яка особа, яка в уяві того, хто здійснює підкуп, здатна здійснити реальний вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування. При цьому, касаційний суд підкреслив, що оскільки диспозиція ч.2 с.369-2 КК не конкретизує характер такого впливу, то поняття впливу не обмежується лише «впливом з використанням влади або службового становища», а охоплюється в тому числі й використанням дружніх, родинних, особистих стосунків з особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тощо.

Таким чином з вищевказаного висновку Об`єднаної палати Касаційного суду вбачається, що для кваліфікації діяння винної особи за ч.2 ст.369-2 КК України правове значення має, чи за усвідомленням особи, яка надає неправомірну вигоду (в даній справі ОСОБА_7 ), особа, яка одержує неправомірну вигоду (в даній справі ОСОБА_3 ) здатна здійснити реальний вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави (в даній справі посадову особу Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України).

Відповідно до примітки ст.369-2 КК України, особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у п. 1, пп. "а" п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції".

У пп "а" п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про запобігання корупції" закріплено, що суб`єктами, на яких поширюється дія цього закону, є посадові особи юридичних осіб публічного права. Згідно з ч.2 ст.81 ЦК України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.1993 року №646 «Про вдосконалення мережі вищих навчальних закладів» на базі Київського державного інституту фізичної культури створено український державний університет фізичного виховання і спорту, який указом Президента України від 01.09.1998 року №964/98 перейменовано на Національний університет фізичного виховання і спорту України. Надалі розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року №2357-р Національний університет фізичного виховання і спорту України віднесено до сфери управління Міністерства освіти, науки, молоді та спорту.

Таким чином, Національний університет фізичного виховання і спорту України є юридичною особою публічного права, а Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання і спорту - його структурний підрозділ.

З аналізу ч.6 ст.53 Закону України «Про запобігання корупції» вбачається, що дія цього закону поширюється на структурні підрозділи юридичних осіб публічного права.

Враховуючи вищевказане, посадова особа Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України ( у даній справі завідувач відділення ОСОБА_8 ) є особою, уповноваженою на виконання функцій держави на підставі примітки ст.369-2 КК України та Закону України «Про запобігання корупції».

Факт того, що ОСОБА_7 був переконаний, що ОСОБА_3 здатний здійснити реальний вплив на посадову особу Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України підтверджується показаннями, як свідка ОСОБА_7 , так і обвинуваченого ОСОБА_3 , а також заявою ОСОБА_7 від 15.04.2021 року, адресованою керівнику Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері. Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 вчиняв дії, спрямовані на те, щоб переконати ОСОБА_7 у тому, що він, тобто обвинувачений, здатний реально вплинути на посадову особу коледжу, в якому вони навчалися. Зокрема, під час телефонної розмови, яка відбулася 23.04.2021 року в період часу з 14.37.19 до 14.40 годин, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ще до отримання неправомірної вигоди від останнього, обвинувачений неодноразово підкреслював співрозмовнику, що третя особа, яка не бере участі в цій розмові, допомагає вже три чи чотири сесії, «порішає» й за диплом. Також, обвинувачений, зустрівши у коридорі коледжу завідувача заочного відділення ОСОБА_8 попросив зателефонувати до ОСОБА_7 , щоб «передати привіт» від ОСОБА_3 , що посадова особа коледжу зробила.

Прокурором вина ОСОБА_3 також доводилася й іншими доказами, які суд визнає недопустимими або неналежними, зокрема:

-протоколом про хід проведення негласної слідчої-розшукової дії «зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 16.04.2021 року (а.с.11-15 т.2), записами DVD-R компакт-дисків №6999,№7000 від 01.04.2021 року (а.с.16 т.2), висновком експерта від 14.09.2021 року №СЕ-19/109-21/8914-ВЗ (а.с.298-313 т.1), відповідно до яких у розмовах 11.03.2021 року,02.04.2021 року, 12.04.2021 року та 16.04.2021 року приймає участь ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ; вказана негласна слідчо-розшукова дія проведена на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 02.03.2021 року (а.с.11 т.2) в межах іншого кримінального провадження №0000063 від 07.10.2020 року, яка розсекречена актом №14/4-417 від 11.05.2021 року; надалі ухвалою слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду від 06.10.2021 року (а.с.332 т.1) отримано дозвіл на використання відповідно до ч.1 та ч.2 ст.257 КПК України під час досудового розслідування кримінального провадження №0000006, в якому саме ОСОБА_3 обвинувачується за ч.2 ст.369-2 КК України, інформації, отриманої у ході негласної слідчо-розшукової дії в межах іншого кримінального провадження №0000063 від 07.10.2020 року; однак, суд звертає увагу, що ухвала слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду від 06.10.2021 року розсекречена 13.10.2021 року, про що цього ж дня повідомлено обвинувачення (а.с.363 т.1), тобто після завершення 11.10.2021 року досудового розслідування кримінального провадження, в якому направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 , та надано впродовж 11.10.2021-13.10.2021 року з 15.36 годин по 09.01 годин (а.с.13 т.1) останньому та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України, але прокурором не представлено суду протокол відкриття ухвали слідчого судді Івано-Франківського апеляційного суду від 06.10.2021 року, як додаткових матеріалів, стороні захисту, в зв`язку з чим з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.10.2019 року в справі № 640/6847/15-к, провадження № 13-43кс19, визнає недопустимими доказами протокол про хід проведення негласної слідчої-розшукової дії «зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 16.04.2021 року (а.с.11-15 т.2), записи DVD-R компакт-дисків №6999, №7000 від 01.04.2021 року (а.с.16 т.2), висновок експерта від 14.09.2021 року №СЕ-19/109-21/8914-ВЗ (а.с.298-313 т.1) в частині дослідження саме вищевказаних записів DVD-R компакт-дисків №6999, №7000 від 01.04.2021 року;

-протоколом про хід проведення негласної слідчої-розшукової дії «зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.06.2021 року (а.с.46-48 т.2), записами DVD-R компакт-диска №6599 від 01.12.2020 року (а.с.49 т.2), на яких зафіксовано телефонні розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які відбулися 21.05.2021 року, 25.05.2021 року, протоколом про хід проведення негласної слідчої-розшукової дії «зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 11.06.2021 року (а.с.62-63 т.2), записами DVD-R компакт-диска №7230 від 11.06.2021 року (а.с.64 т.2), на яких зафіксовано телефонні розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які відбулися 25.05.2021 року, висновком експерта від 14.09.2021 року №СЕ-19/109-21/8914-ВЗ (а.с.298-313 т.1) в частині, що стосується вищевказаних розмов; суд звертає увагу, що органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.369-2 КК України, який закінчений 23.04.2021 року, оскільки суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч.1 ст.337 КПК України), то докази, які стосуються подій після вчинення інкримінованого злочину, є неналежними доказами (вказані докази збиралися органом досудового розслідування в межах попередньої кваліфікації за ч. 3 ст.368 КК України).

При призначенні покарання суд враховує, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Суд також враховує особу винного ОСОБА_3 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , його зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.370 т.1) разом із матір`ю, яка є інвалідом 2 групи (а.с. 113-114 т.3), неодружений (а.с.372 т.1), раніше не судимий (а.с.364 т.1), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться (а.с.365-366 т.1), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.371 т.1), є військовослужбовцем на посаді старшого техніка відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_7 в званні старший сержант (а.с.367 т.1,373-378 т.1), фізично здоровий (а.с.368 т.1), позитивно характеризується за місцем служби (а.с.369 т.1).

Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 17.12.2021 року - ризик вчинення ОСОБА_3 , повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - високий. На думку Верховинського РС у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ( а.с. 74-78 т.1).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст.369-2 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 23.04.2021 року)прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або пропозиція чи обіцянка здійснити вплив за надання такої вигоди караються штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_3 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.2 ст. 369-2 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного (раніше не судимий, є військовослужбовцем в період воєнного стану, тобто має дохід),суд дійшов висновку про необхідність призначення йому серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією ч.2 ст.369-2 КК України, покарання у виді штрафу в межах, установлених санкцією даної норми, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

У судових дебатах прокурор просив суд на строк 2 роки позбавити обвинуваченого права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_3 вказаного покарання. Зокрема, по-перше, воно не передбачене санкцією ч.2 ст.369-2 КК України, як основне чи додаткове покарання. По-друге, його застосування на підставі ч.2 ст.55 КК України, можливе тільки за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Однак, суд вертає увагу, що вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч.2 ст.369-2 КК України, не є пов`язаний з його посадою чи діяльністю, якою він займається військовослужбовець прикордонної служби.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Витрати на проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні становлять 7036,42 гривень (а.с. 8, 297 т.1), а саме за експертизу відео-, звукозапису (висновок експерта від 14.09.2021 року №СЕ-19/109-21/8914-ВЗ).

Дану суму слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави, оскільки відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Постановою від 06.07.2021 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000006 від 16.04.2021 року оптичний диск CD-R, який вилучений в ході проведення тимчасового доступу до речей і документі та містить в собі відомості про переказ грошових коштів на банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 (а.с.85-86 т.2).

Вказаний речовий доказ зберігається в матеріалах судової справи (а.с.87 т.2).

Постановою від 19.07.2021 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000006 від 16.04.2021 року (а.с.88-89 т.2) вилучені в ході проведення 16.07.2021 року обшуку в приміщенні Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України залікові книжки від 01.09.2019 року №29 та №33 студентів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , журнал навчальних занять відділення заочного навчання групи 21-Б, накопичувачі пам`яті марки «WD» об`ємом 500 gb зі серійним номером sEHDZPRL та марки «TOSHIBA» об`ємом 500 gb зі серійним номером s48LD244BSX13, зведені відомості обліку успішності групи 21-Б та групи 11-Б, облік документації про проходження практики за профілем робот студентами 2-го курсу 21-Б освітнього ступеня бакалавр ОСОБА_3 та ОСОБА_27 .

Вказані речові докази зберігаються в матеріалах кримінального провадження №0000006 від 16.04.2021 року (органу досудового розслідування).

Постановою від 19.07.2021 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000006 від 16.04.2021 року (а.с.90-91т.2)добровільно виданий ОСОБА_3 мобільний телефон марки Iphone 11 у чохлі чорно-білого кольору та поміщену до нього сім-картку, за якою закріплено номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 , який зберігається в кімнаті речових доказів ТУ ДБР у м. Львові.

Постановою від 19.07.2021 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000006 від 16.04.2021 року наданий добровільно для огляду мобільний телефон білого кольору, який належить ОСОБА_7 (а.с.92-93 т.2) та який передано власнику на відповідальне зберігання (а.с.95-96 т.2).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.07.2021 року (а.с.225-227 т.1) накладено арешт на добровільно виданий ОСОБА_3 мобільний телефон марки Iphone 11 у чохлі чорно-білого кольору та поміщену до нього сім-картку, за якою закріплено номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.07.2021 року (а.с.236-238 т.1) накладено арешт на вилучені в ході проведення 16.07.2021 року обшуку в приміщенні Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України залікові книжки від 01.09.2019 року №29 та №33 студентів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , журнал навчальних занять відділення заочного навчання групи 21-Б, накопичувачі пам`яті марки «WD» об`ємом 500 gb зі серійним номером sEHDZPRL та марки «TOSHIBA» об`ємом 500 gb зі серійним номером s48LD244BSX13, зведені відомості обліку успішності групи 21-Б та групи 11-Б, облік документації про проходження практики за профілем робот студентами 2-го курсу 21-Б освітнього ступеня бакалавр ОСОБА_3 та ОСОБА_27 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним за ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 7036,42 гривень ( сім тисяч тридцять шість гривень 42 копійки).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.07.2021 року на добровільно виданий ОСОБА_3 мобільний телефон марки Iphone 11 у чохлі чорно-білого кольору та поміщену до нього сім-картку, за якою закріплено номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 26.07.2021 року на вилучені в ході проведення 16.07.2021 року обшуку в приміщенні Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України залікові книжки від 01.09.2019 року №29 та №33 студентів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , журнал навчальних занять відділення заочного навчання групи 21-Б, накопичувачі пам`яті марки «WD» об`ємом 500 gb зі серійним номером sEHDZPRL та марки «TOSHIBA» об`ємом 500 gb зі серійним номером s48LD244BSX13, зведені відомості обліку успішності групи 21-Б та групи 11-Б, облік документації про проходження практики за профілем роботи студентами 2-го курсу 21-Б освітнього ступеня бакалавр ОСОБА_3 та ОСОБА_27 .

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

-мобільний телефон білого кольору, який належить ОСОБА_7 та який передано власнику на відповідальне зберігання,- вважати повернутими йому;

-залікові книжки від 01.09.2019 року №29 та №33 студентів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , журнал навчальних занять відділення заочного навчання групи 21-Б, накопичувачі пам`яті марки «WD» об`ємом 500 gb зі серійним номером sEHDZPRL та марки «TOSHIBA» об`ємом 500 gb зі серійним номером s48LD244BSX13, зведені відомості обліку успішності групи 21-Б та групи 11-Б, облік документації про проходження практики за профілем роботи студентами 2-го курсу 21-Б освітнього ступеня бакалавр ОСОБА_3 та ОСОБА_27 , - повернути Івано-Франківському фаховому коледжу фізичного виховання і спорту Національного університету фізичного виховання і спорту України;

-мобільний телефон марки Iphone 11 у чохлі чорно-білого кольору та поміщену до нього сім-картку, за якою закріплено номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 , - повернути власнику ОСОБА_3 ;

-оптичний диск CD-R, який вилучений в ході проведення тимчасового доступу до речей і документі та містить в собі відомості про переказ грошових коштів на банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_3 , - зберігати в матеріалах судової справи

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору, захисникам.

Суддя ОСОБА_1