Номер провадження: 11-сс/813/1828/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представників власника майна ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника власника майна ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 у кримінальному провадженні №0000339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України задоволено об`єднані в загальне провадження клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 про арешт майна та накладено арешт на документи та журнал реєстрації перевезень, з відображенням маршруту та водіїв, ключі від транспортного засобу марки «Neoplan» д.н.з НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Neoplan» д.н.з НОМЕР_1 , транспортний засіб марки «Neoplan» д.н.з НОМЕР_1 , технічну документацію на транспортний засіб марки «Van Hool» д.н.з. НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Redmi» імеі №1: НОМЕР_3 , імеі №2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Van Hool» д.н.з. НОМЕР_2 , ключі від транспортного засобу марки «Van Hool» д.н.з. НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «Van Hool» д.н.з. НОМЕР_2 , ноутбук марки «Lenovo» модель «Idea Pad S145-15IKB» s/n: PF21SB58 та зарядний пристрій від нього, мобільний телефон марки «Хіаоmі» модель «Redmi 10C», імеі №1: НОМЕР_6 , імеі №2: НОМЕР_7 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» номер НОМЕР_8 , мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy А01», імеі №1: НОМЕР_9 , імеі №2: НОМЕР_10 , з сім-картами мобільних операторів «Київстар» номер НОМЕР_11 та «Водафон» номер НОМЕР_12 , копію свідоцтва, витяг з ЄДРПОУ ФОП ОСОБА_10 та копію договору оренди, всього на 3 арк., папку синього кольору із чорновими записами на 28 арк., грошові кошти в сумі 23100 гривень, а саме: 8 купюр номіналом 1000 гривень, 30 купюр номіналом 500 гривень, 1 купюра номіналом 100 гривень, два журнали реєстрації пасажирів з водіями, а також технічну документацію, ключі від транспортного засобу марки «Iveco 65C17»д.н.з. НОМЕР_13 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки ««Iveco 65C17»д.н.з. НОМЕР_13 , транспортний засіб марки «Iveco 65C17»д.н.з. НОМЕР_13 , мобільний телефон марки «SamsungA53» з номером мобільного телефону НОМЕР_14 , імеі №1: НОМЕР_15 , імеі №2: НОМЕР_16 , банківську карту банку «Монобанк» № НОМЕР_17 , банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_18 , картку водія на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 , № НОМЕР_19 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 , НОМЕР_20 , копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб на 1 акр., копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_10 , на 1 акр., грошові кошти в сумі 140950 гривень та 400 доларів США, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_21 , серії та номеру НОМЕР_22 , видане на ім`я ОСОБА_13 , автомобіль марки «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_21 та ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Toyоta Highlander» д.н.з. НОМЕР_23 , серії та номеру НОМЕР_24 , видане на ім`я ОСОБА_10 та автомобіль марки «Toyоta Highlander» д.н.з. НОМЕР_23 та ключі від нього, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Рішення слідчого судді обґрунтоване правовою підставою для арешту майна, тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представники власника майна ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу, оскільки вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

Доводи обґрунтовують тим, що відсутні правові підстави для арешту майна, оскільки клопотання слідчого про арешт майна подане за відсутністю обґрунтованої підозри, оскільки пред`явлена підозра ОСОБА_10 є необґрунтованою. Вказують, що відсутня можливість використання майна як доказу у кримінальному проваджені. Зазначають, що ухвала слідчого судді та клопотання про арешт майна суперечить вимогам п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, а також не враховую наслідків арешту для третіх осіб і розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Вказують, що накладення арешту на вилучене майно призведе до зупинення ОСОБА_10 своєї підприємницької діяльності та втрати джерела прибутку. Звертають увагу, що санкції інкримінованих статей не передбачають конфіскації майна.

Просять ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, яке вилучено 19.10.2023.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, а вилучене майно не можливо використовувати як доказ у даному кримінальному провадженні. Зазначає, що ОСОБА_11 не має відношення до даного кримінального провадження, у зв`язку з чим наявні обтяжливі наслідки для останнього. Вказує, що вданому випадку порушено таку засаду як таємниця листування.

Наголошує, що слідчий суддя ухвалив незаконне рішення за відсутності доведення того, що вказане майно взагалі має будь-яке відношення до даного провадження, а також того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, яка навіть гіпотетично не може бути причетна до обставин, які слугували підставою внесення відомостей до ЄРДР, без дотримання розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Звертає увагу, що власник майна не сповіщений належним чином про дату час судового розгляду.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «Redmi» імеі №1: НОМЕР_3 , імеі №2: НОМЕР_4 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_11 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представників власників майна, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України, а саме за фактом організації групою осіб незаконного перетину державного кордону України на території Одеської області осіб чоловічої статі в умовах воєнного стану шляхом надання засобів та усунення перешкод, в рамках якого ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Зокрема, 19.10.2023 в рамках даного кримінального провадження проведені санкціоновані обшуки за місцем мешкання та здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_10 , а також транспортних засобів, які перебувають у його володінні та користуванні, під час яких виявлено та вилучено вищевказані речі та предмети.

В подальшому 19.10.2023 виявлені речі та предмети визнані речовими доказами, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Надалі з метою недопущення пошкодження, знищення, псування, перетворення, відчуження вищевказаного вилученого майна слідчим подано клопотання до районного суду про накладення арешту на вищевказане майно.

Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя зазначив, що вилучене майно, відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим накладення арешту на майно необхідне з метою виключення можливості втрати слідів злочину, можливістю використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновків, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучене може бути використаний як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги представників власника майна ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є необґрунтованими.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо подання клопотання про арешт майна за необґрунтованої підозри, оскільки пред`явлена ОСОБА_10 підозра є необґрунтованою, з огляду на те, що на даному етапі апеляційний суд переглядає апеляційну скаргу в частині законності накладення арешту на вилучене майно належне ОСОБА_10 та питання щодо обґрунтованості пред`явлення підозри останньому може бути оскарження адвокатами в порядку ст. 303 КПК України.

Також апеляційний суд вважає, що накладення арешту на майно належне ОСОБА_10 є доцільним і з підстав збереження такого майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації, яку може бути призначено судом за наслідками розгляду судового провадження в рамках даного кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Статтею 96-2 КК України, передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріально забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; 3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знак і не міг знати про їх незаконне використання.

Натомість як вбачається з матеріалів клопотання, кримінальне провадження №0000339, здійснюється за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України, санкції за які передбачено максимальне покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином у разі доведення стороною обвинувачення вчинення вказаних правопорушень, в межах даного провадження може бути застосована спеціальна конфіскація.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно належне ОСОБА_10 , є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга представників власника майна ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Разом з тим, перевіряючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_14 апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог закону.

Частиною 1 статті 172 КПК України перебачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

При цьому, розгляд такого клопотання без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, можливе лише щодо майна, яке не було тимчасово вилученим та якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Так подаючи клопотання про арешт майна вилученого під час проведення обшуків за місцем мешкання та здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_10 , а також транспортних засобів, які перебувають у його володінні та користуванні слідчим та прокурором не порушувалося питання про його розгляд без повідомлення та за відсутності власника майна.

Натомість власником вилученого мобільного телефону марки «Хіаоmі» модель «Redmi 10C», імеі №1: НОМЕР_6 , імеі № 2: НОМЕР_7 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар» номер НОМЕР_8 є ОСОБА_15 , який належним чином не сповіщений про судовий розгляд, оскільки матеріали справи не містять підтверджень про його належне повідомлення про час та місце розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції.

В подальшому, слідчий суддя, без участі власника майна задовольнив клопотання слідчого.

Водночас, відповідно до ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Приписами ст. 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Як вже зазначено, матеріали справи не містять відомостей саме про судовий виклик власника майна або його представника.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Колегія суддів зауважує, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при постановленні ухвали в частині розгляду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_11 , допустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, розглянувши клопотання слідчого без повідомлення власника майна про дату, час та місце проведення розгляду, всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, що призвело до безпідставного обмеження його прав, що, як наслідок, тягне за собою скасування ухвали слідчого судді в цій частині та призначення нового розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_11 іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_11 , колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги представника власника майна щодо обґрунтованості клопотання слідчого.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ч. 1 ст. 412 КПК України наголошує на тому, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_9 , скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_11 , як постановленої з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначення нового судового розгляду в цій частині клопотання слідчого про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України в частині накладення арешту на майно ОСОБА_11 скасувати, призначити новий розгляд в цій частині клопотання слідчого в суді першої інстанції іншим слідчим суддею.

В іншій частині ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.10.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000339, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.05.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 332, ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4