У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 , захисника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000180 від 14.06.2023, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000180 від 14.06.2023, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Як зазначається у клопотанні, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000180, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.06.2023 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Слідчий зазначає про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що з метою протидії діяльності органів виконавчої влади України на території проведення тимчасово окупованої Донецької області, забезпечення стійкості т.зв «Донецької Народної Республіки» (далі «ДНР»), розподілу функцій та обов`язків, які будуть покладені на учасників «ДНР», встановленню правила поведінки учасників «ДНР» та її структурних підрозділів, обов`язкові для виконання цих учасників під час вчинення терористичної діяльності, у квітні 2015 році особи (відносно яких є окремі кримінальні провадження), всупереч чинного законодавства України, на підставі постанови самопроголошеної «Народної Ради ДНР» прийнято «закон», який підписаний Головою «ДНР» за № 35-IHC, згідно з яким створена система виконавчих органів влади «ДНР».

Пунктом 2 статті 9 вказаного «закону» встановлено, що система органів виконавчої влади «ДНР» складається з «міністерств ДНР».

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вказаного «закону» від 24.04.2015 «Про систему виконавчих органів ДНР» «Міністерство ДНР» є республіканським органом виконавчої влади «ДНР», який реалізує державну політику і виконує функції щодо нормативного регулювання, контролю та нагляду в встановленій сфері діяльності, галузеве та міжгалузеве управління в найбільш важливих галузях і встановлених сферах діяльності, надання державних послуг та управління державним майном, а також координацію в встановлених випадках діяльність в цій сфері інших органів виконавчої влади «ДНР».

Крім того, указом самопроголошеного «Голови ДНР» від 13.04.2023 № 119 Ю створено систему органів виконавчої влади, згідно з яким до складу органів виконавчої влади увійшло «Міністерство економічного розвитку ДНР» та інші органи, представники якого сприяють діяльності терористичної організації «ДНР».

Так, на початку червня 2018 року (точну дату та час встановити не виявилось за можливе), громадянин України ОСОБА_4 достовірно знаючи з розповсюджених у засобах масової інформації та мережі Інтернет повідомлень про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», діючи з особистих політичних міркувань, корисливих мотивів, порушуючи вимоги ст. 17 Конституції України, вирішив взяти участь у терористичній організації «ДНР», шляхом вступу до її структурного підрозділу т.зв. «Міністерства економічного розвитку т.зв. «ДНР» (мовою оригіналу - «Министерства экономического развития Донецкой народной республики), терористичної організації.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою разом з іншими особами, ініціював та надав згоду на своє призначення в «Міністерство економічного розвитку «ДНР» на посаду «виконуючого обов`язки заступника Міністра економічного розвитку «ДНР» (мовою оригіналу - «Исполняющего обязанности заместителя Министра экономического развития Донецкой народной республики).

З червня 2018 року (більш точну дату та час встановити не можливо) ОСОБА_4 призначений на посаду «виконуючого обов`язки заступника Міністра економічного розвитку «ДНР», який відповідно до тимчасового основного закону (конституції) самопроголошеної «ДНР», є державним органом виконавчої влади вказаної терористичної організації «ДНР».

У подальшому, з червня 2018 по теперішній час ОСОБА_4 , знаходячись у м. Донецьк в будинку т.зв. «Міністерства економічного розвитку «ДНР», розташованому за адресою: м. Донецьк, Куйбишевський район, проспект Богдана Хмельницького, будинок 102, достовірно знаючи, що «Міністерство економічного розвитку «ДНР» діє в супереч Конституції України та нормативно-правових актів України, умисно, вчинює дії, направлені на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, а саме виконує вказівки учасників «ДНР» (відносно яких є окремі кримінальні провадження), спрямовані на функціонування структурного підрозділу терористичної організації «ДНР» - «Міністерства економічного розвитку «ДНР » та виконання покладених на підрозділ функцій і обов`язків.

Перебуваючи на вказаній посаді, у період часу з червня 2018 року по теперішній час, громадянин України ОСОБА_4 виконує обов`язки, передбачені постановою т.зв. «Правління ДНР» від 10.10.2019 № 30-1 «Про затвердження Положення про Міністерство економічного розвитку Донецької Народної Республіки».

Крім того, 19 травня 2023 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді «виконуючого обов`язки заступника Міністра економічного розвитку ДНР» під час участі в ранковій телепередачі на регіональному каналі окупаційної влади «ОПЛОТ ТВ» надав інтерв`ю ведучим щодо паспортизації та надання адміністративних послуг в т.зв. «ДНР».

В подальшому, 24 травня 2023 року, перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_4 , провів виїзний прийом в м. Торез Донецької області і відповів на питання місцевих жителів щодо діяльності багатофункціональних центрів, які входять в склад «Міністерства економічного розвитку ДНР».

А також, 16 серпня 2023 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді «виконуючого обов`язки заступника Міністра економічного розвитку ДНР» провів виїзний прийом громадян у м. Кіровське Донецької області на тему підтримки починаючих підприємств у т.зв. «ДНР».

Таким чином, ОСОБА_4 з моменту призначення на посаду «виконуючого обов`язки заступника Міністра економічного розвитку ДНР» по теперішній час, перебуваючи в м. Донецьку та інших населених пунктах на території тимчасово окупованої Донецької області, яка відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015, є тимчасово окупованою територією України, вчиняв дії, направлені на участь у діяльності терористичної організації «ДНР», а саме вступив та перебував у складі «ДНР», створює умови для функціонування «ДНР», виконував вказівки інших учасників «ДНР», здійснює заходи встановлені злочинним планом організаторів «ДНР» (відносно яких є окремі кримінальні провадження), та на організаційне сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», а саме надання учасникам «ДНР» наказів, розпоряджень, надавання доручень, проведення інструктажів, прийняття звітів про виконання тих чи інших дій, застосування заходів впливу щодо учасників терористичної організації за невиконання наказів і доручень або порушення встановлених правил поведінки учасниками «ДНР», підшукування нових членів терористичної організації.

Такими своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив дії, спрямовані на участь в діяльності терористичної організації, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України.

01.12.2023 у вказаному кримінальному провадженні в порядку ст.ст. 133, 135, 276 КПК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Окрім того, відповідно до вимог ст. ст. 133, 135, 276 КПК України, у газеті «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_4 на 11.12.2023, 12.12.2023, 13.12.2023 о 10 год. 00 хв.

Слідчий зазначає, що за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Згідно інформаційних довідок № 357107446, 357107679, 357107724 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на праві власності належать:

- 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 .

Враховуючи вищевикладене, задля запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження майна, що належить підозрюваному ОСОБА_4 , з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваного як виду покарання у разі засудження за вчинення вказаного кримінального правопорушення, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на нерухоме майно, яке на праві власності зареєстроване за підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , а саме на:

- 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 ,

в частині заборони розпорядження зазначеним майном.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив накласти арешт на вищевказане майно.

Захисник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що органом досудового розслідування не доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення, про який йдеться в клопотанні, є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт вказаного майна.

Заслухавши думку прокурора, захисника власника майна, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку виходячи з такого.

Частина 2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як слідує із змісту клопотання та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000180 від 14.06.2023 здійснюється за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Як зазначено в клопотанні та підтверджується матеріалами доданими до клопотання, в цьому кримінальному провадженні встановлюються обставини вчинення громадянином України ОСОБА_4 , з моменту призначення на посаду виконуючого обов`язки заступника Міністра економічного розвитку «ДНР» по теперішній час, під час перебування в м.Донецьку та інших населених пунктах на території тимчасово окупованої Донецької області, дій, направлених на участь у діяльності терористичної організації «ДНР», а саме: вступ та перебування у складі «ДНР», створення умов для функціонування «ДНР», виконання вказівок інших учасників «ДНР», здійснення заходів встановлених злочинним планом організаторів «ДНР» (відносно яких є окремі кримінальні провадження), спрямованих на організаційне сприяння діяльності терористичної організації «ДНР», надання учасникам «ДНР» наказів, розпоряджень, доручень, проведення інструктажів, прийняття звітів про виконання тих чи інших дій, застосування заходів впливу щодо учасників терористичної організації за невиконання наказів і доручень або порушення встановлених правил поведінки учасниками «ДНР», підшуковування нових членів терористичної організації.

01.12.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Звертаючись до слідчого судді, слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони ним розпоряджатися майном, а саме:

- 1/3 квартири АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 .

Обгрунтовуючи необхідність накладення арешту, посилається на необхідність забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, санкція за вчинення якого передбачає можливість конфіскації майна.

Доданими до матеріалів клопотання інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №357107446 від 05.12.2023, №357107679 від 05.12.2023, №357107724 від 05.12.2023, підтверджується, що ОСОБА_4 на праві власності належать: 1/3 квартири АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 ; квартира 142, за адресою: АДРЕСА_4 .

Отже, зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 є об`єктами, на які може накладатися арешт у кримінальному провадженні.

Водночас санкція ч. 1 ст. 258-3 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Отже у цьому випадку є достатні підстави вважати, що суд може призначити покарання ОСОБА_4 у виді конфіскації майна у разі його подальшого засудження.

В цьому кримінальному провадженні необхідність арешту нерухомого майна обґрунтовано обумовлена сукупністю підстав вважати, що таке майно може підлягати конфіскації як виду покарання у випадку прийняття в подальшому відповідного рішення судом. Ризиками, для запобігання яких необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна власником ОСОБА_4 . З накладенням арешту втрачається можливість особи відчужити ці об`єкти нерухомого майна на користь третіх осіб, отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його відчуження.

Правовою підставою арешту майна є відповідні положення ст. 170 КПК України. Досліджені під час судового засідання матеріали дають слідчому судді підстави вважати, що заявлена слідчим мета - забезпечення конфіскації майна як виду покарання - може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчим суддею досліджені обставини, встановлені під час досудового розслідування, і встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Накладення арешту на вказане вище майно шляхом заборони ним розпоряджатися, не є припиненням права власності на нього або позбавленням такого права і жодним чином. Такий захід є лише тимчасовим обмеженням права власності, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати майно, що за своєю сутністю є найменш обтяжливим способом арешту та не призведе до порушення конституційних прав особи, яка ним володіє.

Таке втручання держави в право на мирне володіння своїм майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з дотриманням мети задоволення суспільного інтересу та принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Отже таке обмеження є розумним і співмірним з огляду на завдання кримінального провадження.

Окремо слід зазначити, що жодних негативних наслідків арешту нерухомого майна ОСОБА_4 для третіх осіб не вбачається.

Викладене вище свідчить про можливість і доцільність накладення арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме: 1/3 квартири АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_5 , за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру 142, за адресою: АДРЕСА_4 , з точки зору наявності передбачених законом підстав.

На підставі вищевикладених норм КПК України та встановлених фактичних обставин, враховуючи, що до клопотання додані документи та матеріали, якими ініціатор клопотання обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборонивши до завершення досудового розслідування та судового розгляду розпоряджатися його у будь-який спосіб, а саме:

- 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1