Справа № 947/6717/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 року

слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000190 від 27.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000190 від 27.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.03.2022 року до СУ ГУНП в Одеській області надійшли матеріали з управління протидії кіберзлочинам в Одеській області Департаменту кіберполіції НПУ щодо можливого фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також інших дій, які можуть нести небезпеку країні та суспільству під час військового стану, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В клопотанні зазначено, що проведеним комплексом оперативно-розшукових заходів достеменно встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , група із невстановленої кількості осіб на другому поверсі розмістили офіс, в якому здійснюється протиправна діяльність, а саме: використовуючи SIP-телефонію для унеможливлення відслідковування здійснення телефонних дзвінків до держави-агресора підтримуються зв`язки з громадянами рф, які в умовах російського військового вторгнення в Україну та ведення рф війни проти України, можуть впливати на дестабілізацію ситуації в Одеському регіоні, фінансують дії, з метою зміни меж території та державного кордону України.

А саме: невстановлені особи, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи комп`ютерну техніку, за допомогою VPN, з метою конспірації місця входу, ІР-адреси, здійснюють вхід в мережу Інтернет, після чого можливо здійснювали вивід цифрових активів на інші електронні гаманці крипто валютних бірж з метою фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України

Таким чином, для виявлення речей, предметів, документів, які можуть свідчити про злочинну діяльність невстановлених осіб, електронних носіїв інформації; комп`ютерної техніки та мобільних гаджетів (мобільних телефонів, планшетів, тощо), сім-карт та стартових пакетів операторів мобільного зв`язку, у яких можуть міститись переписки та інша інформація, щодо колабораційної діяльності, які можуть містити необхідну для слідства інформацію, що має ключове значення для доказування в рамках зазначеного кримінального провадження, 04.05.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси справа № 947/6717/23, провадження №1-кс/947/5177/23 від 27.04.2023 року було проведено обшук в офісному приміщенні, яке розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення обшуку за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено техніку, перелік якої зазначено у клопотанні.

В подальшому, вищевказані речі було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову від 05.05.2023 року.

Далі, у зв`язку з тим, що можливо невстановленими особами, з метою конспірації своєї протиправної діяльності, під час проведення обшуку здійснено віддалене видалення інформації, слідів активності в мережі Інтернет, змісту електронного листування, історії обміну повідомленнями у програмах для спілкування та інше, а візуальним оглядом вказане перевірити неможливо, а також іншим способом окрім як експертним шляхом неможливо поновити вищезазначену інформацію, постановами слідчого призначено проведення експертних досліджень за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», проведення яких доручено експертам ОНДІСЕ Міністерства юстиції України та ОНДЕКЦ МВС України, до експертних установ скеровано системні блоки, мобільні телефони та ноутбуки.

У зв`язку з викладеним, у органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті вищезазначеного майна, яке визнано речовим доказом та має суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, є засобом чи знаряддям його вчинення, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та їх надання, а саме системні блоки, ноутбуки та мобільні телефони разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження.

Крім того, що стосується - мобільних телефонів, то їх володільці надали їх у заблокованому стані, а тому необхідне подолання системи логічного захисту.

Завданням арешту майна прокурор визначив запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вищезазначеного майна.

Метою накладення арешту згідно ст. 170 КПК України прокурор зазначив збереження речових доказів, оскільки майно, яке було вилучено в ході проведеного обшуку, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

На теперішній час призначені та проводяться експертні дослідження «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», проведення яких доручено експертам ОНДІСЕ Міністерства юстиції України та ОНДЕКЦ МВС України, до експертних установ скеровано системні блоки, мобільні телефони та ноутбуки, а відмова у накладенні арешту на вищезазначені комп`ютерні системи та мобільні телефони унеможливить подальше проведення експертних досліджень.

Також, в рамках кримінального провадження може бути застосована конфіскація майна, як вид покарання.

За таких обставин прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

У судовому засіданні

Прокурор ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Зазначив, що на теперішній час в рамках кримінального провадження призначені та проводяться експертні дослідження та до експертних установ скеровано вилучену під час обшуку техніку, а відмова у накладенні арешту на неї унеможливить подальше проведення експертних досліджень. Також, звернув увагу на те, що в рамках кримінального провадження може бути застосована конфіскація майна, як вид покарання. При цьому повідомив, що про підозру в рамках кримінального провадження жодній особі не повідомлено. Вказав, що ОСОБА_4 є орендарем приміщення, в якому було вилучено майно та наразі органом досудового розслідування не встановлено хто є власником тимчасово вилученого майна.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 долучив у судовому засіданні копію попереднього клопотання про арешт майна та письмове заперечення проти клопотання. Просив відмовити у задоволенні клопотання з огляду на те, що воно є аналогічне за змістом попередньому, а тому є необґрунтованим. Звернув увагу на те, що власниця майна ОСОБА_4 не має до кримінального провадження жодного відношення.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 підтримав думку адвоката ОСОБА_5 та просив у задоволенні клопотання відмовити з огляду на те, що прокурор не визначив конкретну мету та підставу арешту тимчасово вилученого майна.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали додані в його обґрунтування, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.

Частина 1 статті 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000190 від 27.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 309 КК України за фактом можливого фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також інших дій, які можуть нести небезпеку країні та суспільству під час військового стану.

В рамках вказаного кримінального провадження, 04.05.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 27.04.2023 року було проведено обшук в офісному приміщенні, яке розташоване на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено майно перелік якого зазначено у клопотанні, а саме: 6 мобільних телефонів, 92 монітори із відповідними серійними номерами, банківська картка, 91 клавіатура, 6 ноутбуків, відеореєстратор, 82 системні блоки та 85 комп`ютерних мишей.

Відповідно до договору оренди № 01-04/23 від 01.04.2023 року приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 орендує ФОП ОСОБА_4 .

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що на даний час власника майна не встановлено та не перевірено чи є саме ОСОБА_4 власником тимчасово вилученого майна.

За таких обставин слідчий суддя позбавлений можливості встановити та викликати у судове засідання власника/ів тимчасово вилученого майна, що порушує їх права.

Прокурор у клопотанні визначив метою накладення арешту на вилучене майно, його збереження як речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послалася на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

На переконання слідчого судді клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, прокурором не було зазначене відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п № 0000190 розпочатого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 309 КК України за фактом можливого фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також інших дій, які можуть нести небезпеку країні та суспільству під час військового стану та яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Прокурором у клопотанні зазначено, що вилучене майно є речовими доказами та відносяться до речей, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема підтвердження або спростування факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 309 КК України.

Однак, до клопотання прокурора про арешт майна жодного доказу на обґрунтування відповідності тимчасово вилученого майна категорії речових доказів та підстав для накладення арешту на вилучене майно додано не було.

Слідчий суддя враховує пояснення надані прокурором у судовому засіданні відносно того, що в рамках вказаного провадження було призначено ряд експертиз, разом з тим враховує, що відповідно до наданих супровідних листів для експертного дослідження були надані: ноутбуки, мобільні телефони та системні блоки.

Слідчий суддя позбавлений можливості встановити з яких причин прокурор прийшов до висновку, що при проведенні експертиз із: ноутбуками, мобільними телефонами та системними блоками буде можливе виявлення інформації, яка може мати значення для встановлення обставин імовірного вчинення кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження.

Разом з тим, у контексті того, що метою накладення арешту прокурором визначено необхідність збереження речових доказів, слідчий суддя зауважує, що із аналізу змісту клопотання не видається можливим встановити, яке доказове значення у вказаному провадженні мають вилучені пристрої, які за своєю природою не містять жодної інформаційно-доказової бази, а саме: клавіатури, монітори, банківська картка та комп`ютерні миші, на які прокурор просить накласти арешт.

Більше того, додані до клопотання копії супровідних листів про направлення до експертних установ постанов про призначення експертних досліджень по системним блокам та мобільним телефонам не підтверджують факт призначення експертиз по вилученим в ході обшуку клавіатурам, комп`ютерним моніторам та комп`ютерним мишам.

Прокурор зазначає, що вилучені під час обшуку клавіатури, комп`ютерні монітори та комп`ютерні миші можуть бути використаннідля забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачає санкція статті 110-2 КК України.

Проте, слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурором у судовому засіданні повідомлено, що жодній особі не повідомлено про підозру в рамках кримінального провадження, зокрема не повідомлено про підозру орендаря приміщення, в якому було проведено обшук ОСОБА_4 , представники якої у письмовому запереченні зазначили, що саме вона є власницею тимчасово вилученого майна.

Також відповідно до вимог ст. 171 КПК України прокурор належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, який зв`язок є між кримінальними правопорушеннями, які розслідуються та майном яке належить третім особам.

Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості в повній мірі дослідити обставини, якими обґрунтовані доводи клопотання та прийняти рішення по суті.

Крім цього, слідчий суддя звертає увагу на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.09.2023 року вказане клопотання про арешт майна вже поверталося прокурору для усунення недоліків, проте недоліки клопотання стороною обвинувачення не усунуто.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, надавши для цього прокурору строк 72 години з моменту отримання копії цієї ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000190 від 27.03.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 1 ст. 309 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1