УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 220 000 000 001 62 від 18.04.2022,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна гр. ОСОБА_6 звернувся адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 220 000 000 001 62 від 18.04.2022 за ч. 4 ст. 110-2 КК України, у якому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2023 (справи № 761/9458/23) накладений арешт, зокрема, на нерухоме майно, що належить ОСОБА_6 .

Водночас, представник власника майна вважав, що арешт накладений безпідставно, оскільки ОСОБА_6 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні та зазначений вид забезпечення кримінального провадження порушує його право власності та позбавляє останнього можливості у законний спосіб розпоряджатися належним йому майном, оскільки ОСОБА_6 на законних підставах володіє та користується квартирою АДРЕСА_1 , тому вказаний об`єкт не може бути доказом у цьому провадженні.

Керуючись наведеним, представник власника майна просив арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_6 , скасувати.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Прокурор та слідчий зазначили, що під час проведення досудового розслідування причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень не встановлена, необхідність у подальшому арешті квартири, що належить ОСОБА_6 , відсутня.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представника власника майна, заперечення прокурора, слідчого, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У відповідності до ст. 174 КПК України власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У силу частини 2 наведеної статті КПК арешт майна може бути скасовано слідчим суддею повністю чи частково, якщо власник або володілець майна доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні у справах «Бакланов проти Російської Федерації» та «Фрізен проти Російської Федерації» ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів.

У практиці ЄСПЛ неодноразово зазначалось, що таке втручання держави у права особи повинно здійснюватися виключно шляхом досягнення справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, тобто лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2023 (справи № 761/9458/23) задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , накладено арешт, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_6 , оскільки таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК, тобто є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як вказано у рішенні слідчого судді, сторона обвинувачення посилалась на те, що не пізніше 2015 року громадянином України ОСОБА_7 організовано злочинну схему, спрямовану на ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів); легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом; посередництво між тіньовим сектором економіки та суб`єктами господарювання реального сектору економіки; протиправне відшкодування ПДВ та у подальшому - провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором РФ, фінансування держав РФ та Республіки Білорусь. До вказаної вище злочинної схеми ОСОБА_7 залучив, зокрема, батька ОСОБА_6 .

У зв`язку з цим прокурор припускав, що належне ОСОБА_6 майно має протиправне походження, тому рішенням слідчого визнане речовим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно з-поміж іншого є доказом злочину, а також для забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини вчинення злочину, або ж набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути, зокрема, нерухоме майно доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане із складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретною статтею Кримінального кодексу України.

Не виключаючи того, що об`єкти нерухомого та рухомого майна можуть нести на собі сліди злочинного посягання, а також підтверджувати або спростовувати обставини, що підлягають доказуванню, слідчий суддя відмічає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснюється, зокрема, за ч. 4 ст. 110-2 КК, отже, доказами у такому випадку можуть бути речі чи документи, що свідчать про причетність особи до фінансування дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, чи з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади.

У той же час, на день розгляду клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено, що арештоване майно є доказом причетності ОСОБА_6 до вказаного вище кримінального правопорушення чи набуте останнім за кошти, отримані у результаті здійснення протиправної діяльності, пов`язаною з фінансуванням злочинних дій.

Крім того, стороною обвинувачення не спростовані аргументи ініціатора клопотання, що піддане арешту майно на теперішній час на законних підставах перебуває у власності ОСОБА_6 , що підтверджується наданими представником власника документами.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності гр. ОСОБА_6 , що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права власника. Отже, клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 220 220 000 000 001 62 від 18.04.2022 арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.03.2023 (справа № 761/9458/23), на нерухоме майно, яке зареєстровано за ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1