Справа 688/4562/23
№ 1-кп/688/317/23
Вирок

Іменем України

04 грудня 2023 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження № 0001246 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Салиха Красилівського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неоднаразово судимого, востаннє вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.10.2023 за ч. 2 ст. 389, ст.ст. 71, 72 КК України до 2 місяців 10 днів арешту, який невідбутий повністю,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

встановив:

1.Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

04 червня 2023 року близько 18 години, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан, який введений в дію України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, строк дії якого продовжено згідно Указу Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, з метою вчинення крадіжки чужого майна через незачинену хвіртку зайшов на подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив та мету особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом зриву навісного замка через вхідні двері проник до літньої кухні вказаного домогосподарства, звідки умисно, таємно, повторно викрав металеву пічну плиту, вартістю 550 грн, яка належить ОСОБА_6 , після чого з викраденим майном залишив місце скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, шляхом проникнення до іншого приміщення, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав майно ОСОБА_6 на загальну суму 550 грн, чим завдав потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

2.Відомості про укладену угоду.

31 жовтня 2023 року між прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно з цією угодою, в редакції від 04.12.2023, обвинувачений ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, щиро кається.

Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та узгодили міру покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.10.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

3.Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам закону і ухваленні вироку, положення закону, якими суд керувався.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно, поєднаному з проникненням в інше приміщення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив затвердити угоду про визнання винуватості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 пояснив, що йому зрозумілі наслідки затвердження угоди про визнання винуватості та просив затвердити означену угоду.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду на укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, письмову згоду на укладення угоди підтримав.

Суд переконався, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах. Встановлено, що зміст, умови та порядок укладення угод про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України.

Міра покарання ОСОБА_4 узгоджена сторонами угоди, за ч. 4 ст. 185 КК України визначена із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Умови угоди та її укладення не суперечать інтересам суспільства, дозволяють уникнути часових та матеріальних витрат, пов`язаних із провадженням кримінального провадження, сприяють забезпеченню швидкого судового провадження без порушення прав сторін та заподіяння шкоди будь-чиїм інтересам. Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

4.Відомості, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

ОСОБА_4 раніше неоднаразово судимий, востаннє вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.10.2023 за ч. 2 ст. 389, ст.ст. 71, 72 КК України до 2 місяців 10 днів арешту, який невідбутий повністю, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, з 2011 року перебуває під динамічним спостереженням у лікаря-нарколога з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», не працює.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №705 від 27.10.2023 ОСОБА_4 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованого кримінального правопорушення. ОСОБА_4 на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує, не є небезпечним для самого себе та інших осіб, а також не здатний спричинити іншої істотної шкоди.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяних збитків шляхом повернення потерпілому викраденого майна.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

5.Призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання, судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання відповідно до вимог ст. ст. 66, 67 КК України.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Суд бере до уваги таку правову позицію, зазначену в постанові ВСУ від 14.04.2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, усвідомив протиправність своїх дій, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, усунув заподіяні збитки шляхом повернення потерпілому викраденого майна.

Саме ці обставини, на думку суду, є підставою для прийняття рішення про призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Крім того, суд враховує думку потерпілого, який надав свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості саме на таких умовах; відсутність тяжких наслідків, характер вчиненого злочину, вартість викраденого та особу обвинуваченого.

Враховуючи конкретні обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, дані, які характеризують його як особу та інші обставини справи, суд вважає можливим призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає можливим призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.10.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Із врахуванням всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що умови угоди про визнання винуватості не порушують жодних прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, узгоджене сторонами покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого в порядку ст. 124 КПК України. Долю речового доказу вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений на речовий доказ ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області - скасувати.

Керуючись ст.ст. 374, 469, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001246, укладену 31 жовтня 2023 року між прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваним ОСОБА_4 , та його захисником ОСОБА_5 , в редакції від 04 грудня 2023 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.10.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речовий доказ - металеву пічну плиту, який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Шепетівського РУП - повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Арешт, накладений на речовий доказ ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.07.2023, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судової експертизи у сумі 956 грн у дохід держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та ст. 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1