Справа № 201/2319/21
Провадження № 1-кп/201/27/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001867, внесене до ЄРДР 09.11.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, працюючого неофіційно, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_11

потерпілий ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

ОСОБА_6 08 листопада 2020 року о 09 годині 40 хвилин разом з ОСОБА_13 проходив повз будинок № 56 по бульвару Слави м. Дніпро, де побачив раніше знайомого ОСОБА_12 , який вигулював собаку. В цей же момент, оцінивши ситуацію та скориставшись відсутністю сторонніх свідків, усвідомлюючи що поряд перебуває товариш - ОСОБА_13 , який не буде заважати його протиправним діям, та не повідомить про це до правоохоронних органів, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний намір, направлений на напад на ОСОБА_12 , із застосуванням раніше заготовленого ним предмета, схожого на ніж, та газового балончика аерозольної дії. ОСОБА_6 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на напад на ОСОБА_12 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, стоячи напроти останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи з корисливих мотивів, переконавшись, у відсутності сторонніх осіб, свідків - очевидців, тримаючи та демонструючи ОСОБА_12 у лівій руці заздалегідь приготовлене знаряддя вчинення злочину - невстановлений предмет, схожий на ніж, тим самим вчинив погрозу застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я. ОСОБА_12 , реально сприймаючи демонстрування ножа ОСОБА_6 як погрозу небезпечну для його життя та здоров`я, злякавшись, та побоюючись за себе, правою рукою дістав зі свого правого карману мобільний телефон, з метою здійснення дзвінка на лінію «102» для виклику поліції. Після чого ОСОБА_6 діставши з правого карману своєї куртки заздалегідь приготовлене знаряддя вчинення злочину - газовий балон аерозольної дії застосував його шляхом розпилення в обличчя ОСОБА_12 , та таким чином, здолав волю до опору останнього, який усвідомлював, що наявність ножа у руках ОСОБА_6 складає реальну загрозу його життю та здоров`ю.

Далі ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_12 , лівою рукою, в якій перебувало заздалегідь приготовлене знаряддя вчинення злочину - невстановлений предмет, схожий на ніж, наніс один удар його руків`ям в обличчя ОСОБА_14 , від чого останній, не втримавшись на ногах, впав на асфальтне покриття, при цьому вдарився потилицею.

Таким чином, ОСОБА_6 умисно з метою заволодіння чужим майном, спричинив невстановленим ножем, ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді наскрізної рани в проекції передвір`я носу праворуч з переходом на шкіру над червоною каймою верхньої губи праворуч, яка проникає у ротову порожнину (рана на слизовій оболонці верхньої губи дещо праворуч ближче до ясен), рубленої рани - на правому крилі носу; трьох саден - на спинці носу праворуч з переходом частково на праве крило носу, на кінчику носу по центру та праворуч відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21день).

Далі, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння майном, користуючись безпорадним станом ОСОБА_12 , діючи відкрито, очевидно, зухвало і свідомо, нехтуючи присутністю особи, що володіє майном, з зовнішніх карманів куртки та штанів, в якій був одягнений останній заволодів речами потерпілого, а саме мобільним телефоном марки «Xiaomi Mi A2» чорного кольору вартістю 2900 грн., в якому перебувала сім карта мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , системою для нагріву тютюну «Glo Hyper Blue» вартістю 356 грн 67 коп., 2 ключами від квартири, які матеріальної цінності для ОСОБА_15 не представляють, банківськими картками «ПриватБанк» та «Монобанк», які матеріальної цінності для ОСОБА_15 не представляють.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_15 розуміє протиправний характер здійснюваної ним дії, життям та здоров`ям потерпілого не поцікавився, медичної допомоги не надав, та не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, з метою утримання викраденого майна, діючи відкрито з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_15 майнової шкоди на загальну суму 3256,67 гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю визнав та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати. Висловився щодо дієвих намірів змінити життя та відмовитися від учинення в майбутньому будь-яких злочинних дій.

3.Позиція потерпілого

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 надав наступні покази. Обвинуваченого знаю, він цивільний чоловік моєї дочки (падчерки) ОСОБА_17, стосунків з обвинуваченим не підтримую. В листопаді 2020 року на ж/м Сокіл біля висотних домів біля буд. 22 я гуляв з собакою вранці біля 9 години. До мене підійшли двоє чоловіків, в т.ч. ОСОБА_6 , грубо спитав, де знаходиться ОСОБА_17 , я відповів, що не знаю, він вдруге спитав, я відповів, що не знаю и хай він звертається в поліцію. Він сказав, що за свої слова треба відповідати и знов спитав, де ОСОБА_17 . Я дістав телефон, а він дістав ніж-кастет в ліву руку, відкрив його і стояв з ним, потім розпилив мені в очі з балончика, забрав у мене телефон і вдарив мене лівою рукою, в якій був кастет, я впав. Другий чоловік стояв в метрах двох від мене і не здійснював ніяких дій. Мене паралізувало від газу, розпиленого з балончика. Я впав після удару. Все це продовжувалось декілька секунд. Я чув, як ОСОБА_6 лазив у мене по карманах і сказав своєму другу, щоб той допоміг йому. Я був у свідомості і відчув, як мене вони перевернули і хтось став шаритися по моїм карманам. Я впевнений, що ОСОБА_6 у мене лазив по карманам, так як другий чоловік стояв. У мене забрали телефон, гроші в сумі 500 грн, пристрій для паління «Гло», ключі від квартири, банківські карти Приватбанку і Монобанку. До удару собака був у мене на поводці, в руці у мене була рулетка від поводку. Падчерка перед цими подіями пішла від ОСОБА_6 зі своєю дитиною. Мені повернули тільки ключи и чохол. Інші речі не повернули. Потім затримали ОСОБА_6 , він сказав, де викинув речі. Потім в тому місці поліцейські провели огляд разом зі мною і знайшли чохол и ключи. Я лежав в лікарні. ОСОБА_6 не намагався мені сплатити за лікування. Мені телефонував його вітчим і пропонував мені допомогти, прохав, щоб я забрав заяву з поліції. Цю заяву я не читав, у мене немає юридичної освіти, я говорив так як все було, я був у шоці, у мене текла кров.

Я прошу відшкодувати мені 7350 грн матеріальної шкоди. Моральну шкоду я обґрунтовую тим, що я не працював місяць, я придбавав нервово заспокійливі ліки, болів ніс, голова, челюсть, були синяки, гематоми, мені наклали шви, губа була розбита.

Щодо покарання - на розсуд суду.

Після нападу на мене я прийшов додому, умився, змінив одяг, викликав таксі і я і дружина поїхали в 16 лікарню, по путі туди дружина викликала поліцію. З цієї лікарні нас відправили в лікарню Мечникова . На вулиці біля 16-ї лікарні нас чекали поліцейські і ми поїхали у райвідділ. Там я підписав заяву про злочин не читаючи її, так як у мене боліла голова і текла кров. В рапорті невірно вказано, що поліцейський у дворі зустрівся зі мною. В той момент я дійсно не знав місцезнаходження моєї падчерки ОСОБА_17. Мені ОСОБА_6 наніс лише один удар. Операцію мені зробили в лікарні на вул. Космічній.

4. Докази, які досліджені судом

Незважаючи на повне визнання ОСОБА_6 своєї вини, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні наступних доказах:

- Витягом з ЄРДР № 0001867 від 09.11.2020 року (т. 2 а.п. 1), який підтверджує внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; Підставою для внесення відомостей до ЄРДР став протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.11.2020 (т. 2 а.п. 6), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_12 заявив про напад на нього ОСОБА_6 ;

- Протоколом огляду місця події від 08.11.2020 (т. 2 а.п. 7-9), під час проведення якого нічого не знайдено;

- Протоколом огляду місця події від 11.11.2020 (т. 2 а.п. 71-77), під час проведення якого на ділянці місцевості, розташованої напроти буд. 56 ж/м Сокіл -2 у м. Дніпрі знайдені на вилучені: силіконовий чохол з-під мобільного телефону, зв`язка з трьох ключів;

- Висновком експерта № 3180е від 19.11.2020 (т.2 а.п. 65-67), відповідно до якого на основі судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи відомі обставини справи, дані медичної документації та у відповідності з поставленими перед експертизою питаннями, експерт прийшов до наступного висновку. За даними медичної документації та при огляді у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: наскрізної рани в проекції передвір`я носу праворуч з переходом на шкіру над червоною каймою верхньої губи праворуч, яка проникає у ротову порожнину (рана на слизовій оболонці верхньої губи дещо праворуч ближче до ясен); рубленої рани - на правому крилі носу; трьох саден - на спинці носу праворуч з переходом частково на праве крило носу, на кінчику носу по центру та праворуч; шести саден - в тім`яно-потиличній області по центру, в поперековій області по центру, по передній поверхні лівого стегна у верхній третині; синця - в надплічній області ліворуч з переходом на задньо-зовнішню поверхню лівого плечового суглобу.

Виявлені тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості травмуючого предмету, можливо лише вказати, що вони могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів), частина яких при ударі об такий (такі) та частина яких з обмеженою контактуючою поверхнею.

Враховуючи характер, локалізацію та ступінь ознак загоєння виявлених у нього тілесних ушкоджень, дані медичної документації, можливо вказати, що ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою у КНП «МКЛ №8»ДМР», тобто можливо і в термін на який вказує обстежений та слідчий у постанові.

За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді: шести саден - в тім`яно-потиличній області по центру, в поперековій області по центру, по передній поверхні лівого стегна у верхній третині - синця - в надплічній області ліворуч з переходом на задньо-зовнішню поверхню лівого плечового суглобу, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: п. 2.3.5. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом ЧОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді: наскрізної рани в проекції передвір`я носу праворуч з переходом на шкіру над червоною каймою верхньої гу би праворуч, яка проникає у ротову порожнину (рана на слизовій оболонці верхньої губи дещо праворуч ближче до ясен), рубленої рани - на правому крилі носу; трьох саден - на спинці носу праворуч з переходом частково на праве крило носу, на кінчику носу по центру та праворуч відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). На підставі п.2.3.3. „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 03.12.2020 за участю свідка ОСОБА_21 (т. 2 а.п. 97-104), який відтворив і розповів про обставини скоєного ОСОБА_6 злочину;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2021 за участю свідка ОСОБА_22 (т. 2 а.п. 164-173), який відтворив і розповів про обставини скоєного ОСОБА_6 злочину;

- Показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , яка суду повідомила, що з ОСОБА_6 вона знайома, проживали разом десь три роки, наразі в ніяких стосунках не перебуває. З потерпілим знайома, це її вітчим, знаходиться з ним в дружніх стосунках. Вона мешкала в Волоському з ОСОБА_6 , після конфлікту з ним 06.10.2020 року вона приїхала до дому, забрала речі і дитину і поїхала в Сурсько -Литовське. Зателефонувала своєму вітчиму і сказала, щоб він сказав, що вона знаходиться у нього. Вітчиму зателефонував ОСОБА_6 і у них стався конфлікт. Далі два дні не було з ним телефонного зв`язку. Потім вітчим повідомив їй, що на нього напали. У ОСОБА_6 вдома була зброя - револьвер, мабуть для самозахисту. Про конфлікти ОСОБА_6 зі сторонніми особами вона не знає. Ніж у ОСОБА_6 був;

- Показами допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , яка є цивільною дружиною потерпілого. Вона суду повідомила наступне. 08.11.2020 року мій чоловік пішов гуляти з собакою, він повернувся і був в крові і побитий, розрублений ніс, губа, у нього не було речей (ключі, пристрій для куріння, гроші 500 грн). Чоловік мені пояснив, що це зробив ОСОБА_6 з кастетом з ножем і використав газовий балон. ОСОБА_6 був з товаришем. ОСОБА_6 сказав, що недовго прийшлось його шукати. І потім дістав кастет з ножем, забризкав газ балоном і наніс удар ножем з кастетом в область обличчя. Чоловік сказав, що ОСОБА_6 лазив у нього по карманах. Другий чоловік удари не наносив. ОСОБА_6 раніше я не знала. Зі слів чоловіка чула, що у ОСОБА_6 постійні сварки. Знаю, що ОСОБА_6 завіз в поле ОСОБА_17 і вона дзвонила ОСОБА_12 . Одного разу закрив в підвалі. І вона просила допомоги батька. Ми приїхали в 16 лікарню, туди приїхала поліція, яку викликала в таксі я. Поліцейські з 16 лікарні повезли нас до РОВД Соборного р-ну, далі десь в 1030 11-00 год. ОСОБА_12 допитали і мене як свідка, і після цього поїхали на таксі на Космічну лікарню, це десь було в 13-00 год. Там наклали шви в область носу та губи і потім ми поїхали додому. Про ОСОБА_6 я чула зі слів чоловіка, десь півтора року назад до цього. З ОСОБА_17 я спілкувалась один раз після 08.11.2020 року по телефону і другий раз після цього, коли вона не могла дозвонитися до нього. Направлення на медичне обслідування поліцейські не надали. До офтальмолога ми не зверталися, оскільки дія рідини закінчилася, ОСОБА_12 умився і все пройшло. Мене допитували лише 08.11 в неділю, а не 11.11 в середу, коли я була на роботі. Я довірилась поліцейському, протокол я не перечитувала, але підписала. Один удар був в обличчя. Речі в протоколі я не описувала, лише говорила про рани. Куртка була порізнана, на ній був один поріз. Під час свого допиту я говорила про ніж з кастетом, але мені не відомо, чому в протоколі допиту це не відображено.

- Показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який повідомив наступне. З обвинуваченим я навчалися в одному класі. В листопаді 2020 року, точну дату я не пам`ятаю, ОСОБА_6 зателефонував мені і попросив поїхати на ж/м Сокіл до його дружини ОСОБА_17 , так як я знав місцевість ж/м Соколу, а ОСОБА_6 його не знав. Напередодні за декілька днів ОСОБА_6 показав мені відеозапис, на якому ОСОБА_17 збирала речі. ОСОБА_6 хотів її знайти. Пояснював, що вона поїхала до свого вітчима. Ми домовились про зустріч. Ми зустрілися в р-ні Підстанції і маршруткою поїхали на ж/м Сокіл. ОСОБА_6 не говорив конкретного адресу. Там десь в 10 годині ми одразу зустріли потерпілого, це було раптово. ОСОБА_6 став розмовляти з потерпілим, зміст розмови я не чув, там пішло щось не так і ОСОБА_6 дістав ніж і ударив потерпілого один раз ручкою ножа по обличчю і потерпілий упав. Можливо був іще один удар. На той момент я стояв на відстані 2-3 м. від них, пройшовши далі. Я не знав, що у ОСОБА_6 був ніж. Далі ОСОБА_6 взяв ключі, телефоні і вейп, які знаходились біля потерпілого, який прохав на допомогу. Я перевернув потерпілого на правий бік, оскільки у нього було багато крові. ОСОБА_6 стояв поруч. Далі ми з ОСОБА_6 пішли. ОСОБА_6 взяв із собою ключі і телефон. ОСОБА_6 викинув ключі за паркан. ОСОБА_6 запропонував мені поїхати на його дачу, там я пробув декілька днів, потів звідти поїхав до себе до дому. Куди ОСОБА_6 подів речі я не знаю. Я потерпілому тілесні ушкодження не наносив. Потерпілий був із маленькою собакою. ОСОБА_6 допомоги потерпілому не надавав. ОСОБА_6 не розповідав, чому він вдарив потерпілого. Я не розумів, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення. Мене допитували співробітники поліції. Ми виїжджали на місце де це все відбулось. Був слідчий експеримент. Де я його підписував - я не пам`ятаю. Коли він складався - я не пам`ятаю.

Судом оголошено протокол слідчого експерименту від 23.02.2021 року (т. 2 а.п. 164-173), свідок все підтвердив, що в ньому зафіксовано.

- Показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_31 , який повідомив наступне. На початку листопада 2020 року вранці я перебував в районі гаражів на Соколі, збирав макулатуру, там були чотири сміттєві баки, огорожа була у вигляді металевого забору, він знаходився збоку від баків, далі метрів 10-15 від себе я побачив чоловіка з собакою та двох чоловіків, які йшли до нього. Їх розмови я не чув. Вони розмовляли тихо. Всі були в медичних масках. Далі між вказаними хлопцями та чоловіком з собакою виник конфлікт, один, що був в спортивній куртці з капюшоном і медичній масці, вдарив іншого рукою по голові, але сам момент удару я не бачив, в руці у того хлопця щось було. Удар був один. Далі той впав, а інший, що завдав удару, нахилився над ним, далі він підняв якусь річ з землі і побіг. Предмет був схожий на телефон, прямокутної форми і плоский. Чоловік, якому завдано удару, піднявся через деякий час. Він умився з калюжі. З ним була собака. Коли я підійшов на те місце, там була кров. Мої документи я віддав дільничному на прізвище ОСОБА_32 на зберігання до цих подій. Дільничний піймав мене без маски, я тоді йому і віддав його на зберігання, щоб не втратити, оскільки тоді була умова, щоб всі на вулиці ходили з паспортом, а я боявся його втратити. Слідчий мене допитував, я читав протокол і розписався. Слідчий мені не розповідав заздалегідь і не пропонував розказати механізм цих подій, оскільки я був його очевидцем. Про ці події я розповів своєму другу, а він далі, і поліцейські самі мене знайшли і далі допитали у якості свідка, мене допитували лише в цій справі.

Судом досліджені документи, які характеризують особу обвинуваченого:

- Копія свідоцтва про народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої вказаний ОСОБА_6 (т.2 а.п. 63);

- Довідка КНП «МП №1» ДМР, відповідно до якої ОСОБА_6 під наглядом лікаря-психіатра не знаходиться (т. 2 а.п. 138);

- Довідка КП «ОМПЦзЛЗС» ДОР, відповідно до якої ОСОБА_6 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т. 2 а.п. 139);

- Довідка про судимості ОСОБА_6 , згідно якої відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності відсутні (т. 2 а.с. 135);

Судом досліджено інші документи:

- Висновок експерта судово-товарознавчої експертизи № 3726 від 12.11.2020 року (т. 2 а.п. 25), відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Mi A2 Lite» 64 Gb станом на 09.11.2020 з урахуванням зносу складає 2900,00 грн. Ринкова вартість системи для нагріву тютюну «Glo Hyper Blue» станом на 09.11.2020 з урахуванням зносу складає 356,67 грн;

- Постанова слідчого про перекваліфікацію кримінального правопорушення на ч. 1 ст. 187 КК України від 11.01.2021 (т. 2 а.п. 115);

- Копія посвідчення водія ОСОБА_6 (т. 2 а.п. 136), відповідно до якого останній народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дніпропетровську, є громадянином України;

5.Оцінка Суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілих та свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

На думку суду, винуватість ОСОБА_6 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_12 повідомив, що напад на нього здійснив саме ОСОБА_6 , який цей факт не заперечив. Висновком експерта № 3180е від 19.11.2020 доведено завдані йому тілесні ушкодження. Показання потерпілого були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_33 , які були очевидцями вказаного нападу, також підтвердили, що саме ОСОБА_6 здійснив напад на ОСОБА_12 і завдав йому тілесні ушкодження. Їх показання були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Підсумок.

Всі досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає:

1. щире каяття, яке характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що ОСОБА_6 визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого, вибачився перед всіма особами, які брали участь у судовому засіданні, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Призначення покарання

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений ОСОБА_6 був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, виходячи з положень ч. 6 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії тяжкого злочину.

При призначенні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховує:

Ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким.

Дані про особу обвинуваченого, який:

- не судимий;

- до вчинення злочину вів активний спосіб життя, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки;

- має молодий вік (31 рік);

- не є особою з інвалідністю;

- має на утриманні малолітню дитину;

Соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, який є соціально адаптованим в суспільстві:

- працює неофіційно;

- неодружений;

- має постійне місце реєстрації і проживання;

Визнання вини, щире каяття;

Думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду;

Неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра;

Наявність обставини, що пом`якшує покарання, і відсутність його обтяжуючої;

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з усіх обставин справи, думки прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, думки ОСОБА_6 , який висловив у судових дебатах думку щодо погодження із запропонованим прокурором покаранням, думки потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, наслідків вчиненого злочину, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

Потерпілим ОСОБА_12 поданий цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7350,00 грн та моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. Указаний позов обвинувачений ОСОБА_6 визнав частково.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Потерпілий матеріальну шкоду обґрунтував тим, що ОСОБА_6 заволодів його телефоном, вартістю 5000 грн, пристроєм для паління, вартістю 1000 грн, пошкодженою курткою, вартістю 1000 грн, пошкодженими спортивним штанами, вартістю 350 грн, втім докази, які підтверджують вартість вказаних речей він не надав.

Разом з цим, відповідно до висновку експерта судово-товарознавчої експертизи № 3726 від 12.11.2020 року (т. 2 а.п. 25), ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Mi A2 Lite» 64 Gb станом на 09.11.2020 з урахуванням зносу складає 2900,00 грн. Ринкова вартість системи для нагріву тютюну «Glo Hyper Blue» станом на 09.11.2020 з урахуванням зносу складає 356,67 грн.

Оскільки суд може стягнути з обвинуваченого лише документально підтверджені збитки, то стягненню підлягають витрати, які визначені експертом, в розмірі 3256,67 грн.

На думку суду, потерпілий має право на відшкодування матеріальної шкоди у зазначеному розмірі, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно матеріальну шкоду.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

У суду не виникає сумніву, що діями обвинуваченого потерпілому завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він зазнав фізичного болю та страждань, зазнав душевних страждань.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Крім того суд зазначає, що виходячи із висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 23.01.2019 року (справа № 187/291/17, провадження № 51-274км17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Процесуальні витрати в розмірі 170,00 грн, у зв`язку із проведенням судової експертизи, слід стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь судового експерта ОСОБА_34 витрати на проведення судової експертизи 170,00 грн (т. 2 а.п. 20).

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов ОСОБА_12 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 3256,67 грн та моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Речові докази:

- силіконовий чохол з-під мобільного телефону, зв`язка з трьох ключів, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 - залишити останньому за належністю (т. 2 а.п. 178);

- після набрання вироком законної сили предмет - ніж, який долучений до матеріалів кримінального провадження, - повернути до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для подальшого знищення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1