САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2360/23
Провадження № 1-кп/726/157/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003375 від 27.08.2023 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця с. Нове Село, Берегівського району, Закарпатської області, одруженого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 , -

У С Т А Н О В И В:

27.08.2023, приблизно о 14:44, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи (в якості клієнта) в магазині «Фруктовий Караван», що за адресою:, вул. Перемоги, 7 м. Чернівці, в умовах воєнного стану, який був запроваджений о 05:30 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжений 18.08.2023 на 90 діб, діючи умисно, протиправно, з метою особистого збагачення, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, шляхом вільного доступу, із прилавку зазначеного магазину викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 9» синього кольору вартістю 1 965 грн., в чохлі чорного кольору, в якому знаходились 2 банківські картки: 1) картка Універсальна ПриватБанк № НОМЕР_1 ; 2) картка «Для виплат» № НОМЕР_2 , сім-картка №° НОМЕР_3 .

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1965 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 185 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному аткі, відповідають дійсності. Так, дійсно 27.08.2023 викрав у магазині «Фруктовий Караван» із прилавку телефон із картками, при обставинах, вказаних у обвинуваченні. Шкодує про вчинене. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.Просив суворо не карати, призначити покарання із звільненням від його відбування.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просив допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження що стосуються речових доказів, процесуальних витрат та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, яке слід відбувати реально. Строк покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 , а саме з 27.08.2023, зарахувавши йому у строк покарання за вироком суду, строк його попереднього ув`язнення. До набрання вироком законної сили, залишити в силі раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат, які стягнути із обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному просив суд призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та визначити по нижчій межі. При цьому просив врахувати те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, усвідомив протиправність вчиненого, визнав свою вину та співпрацював із органами досудового розслідування, усунув завдану шкоду.

Потерпілий ОСОБА_6 у своїй заяві просив розглянути кримінальне провадження, підтвердив дійсність обставин, викладених у обвинувальному акті. Просив суворо не карати обвинуваченого, претензій до нього немає.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в присутності захисника погодився із ним, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надав суду вільно, без примусу та тиску, в присутності захисника, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, доведена повністю, а останній вчинив вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за кваліфікуючою ознакою: вчинену в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, що у відповідності до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів; дані про особу винного, який, в силу ст. 89 КК України, є раніше не судимим, оскільки попередні судимості погашені, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема і за ст. 185 КК України, та після відбуття покарання знову ж вчинив кримінальне правопорушення проти власності, шкоду від вчиненого усунуто, оскільки потерпілий у своїй заяві вказав про відшкодування йому шкоди (а.м.д.р. 87).

Також суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 враховує і те, що обвинувачений має місце проживання, за яким він зареєстрований та проживає, не працює, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 856 від 05.09.2023 ознак психічного захворювання не виявляє, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, на час вчиненого діяння ознак хронічного психічного захворювання, недоумства чи іншого хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.м.к.п. 91-94, 98, 104-105).

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не заявлено та судом не встановлено.

При цьому суд враховує і те, що вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, знайшло своє відображення у відповідній кваліфікації дій обвинуваченого, що зумовлює необхідність призначення покарання у визначених частиною статті межах, а тому повторно така обставини не може бути взята до уваги при призначення судом покарання, як обставина, що обтяжує покарання.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні кримінального правопорушення, а й її роль, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 69 КК України, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на обставини кримінального провадження: наявність одного епізоду злочинної діяльності, викрадення лише мобільного телефону з картками та його невелику вартість; усунення шкоди від вчиненого: переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, беручи до уваги думку прокурора та потерпілого; за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті Особливої частини КК України - ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

При цьому, прокурор у судовому засіданні також вважав за можливе, в даному випадку, застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, вказуючи про недоцільність призначення мінімального покарання, визначеного санкцією ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Суд вважає, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України, було би явно несправедливим, зважаючи на обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Разом із тим, беручи до уваги те, що обвинувачений хоча і в силу ст. 89 КК України, є раніше не судимим, оскільки попередні судимості погашені, проте не вперше притягується до кримінальної відповідальності, а тому в даному конкретному випадку, суд, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, і таким чином не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст.75 КК України та можливості звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, вважає, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке саме покарання у виді реального позбавлення волі на строк 1 (один) рік буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме як його особі, так і характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, буде достатнім для досягнення, передбачених ст. 50 КК України, цілей покарання.

Таке покарання на думку суду є адекватним вчиненим обвинуваченим діям, відповідає загальнопревентивній дії, є справедливим та в міру суворим до обставин вчиненого кримінального правопорушення та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Під час досудового розслідуваннящодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить в сумі 107 360 гривень 00 копійок, згідно ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці ОСОБА_7 від 29.08.2023 у справі № 725/6856/23.

Враховуючи мету та підстави його застосування, наявність ризиків, з врахуванням призначеного обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання його під вартою до набрання вироком суду законної сили, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним процесуальних обов`язків.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Витрати на залучення експертів, проведення судової експертизи № CE-19/126-23/7362-TB від 31.08.2023, у розмірі 956 грн. 00 коп. (а.м.к.п. 73), слід покласти на ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.

Інші процесуальні витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч.15 ст. 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання, а саме з 19:35 27 серпня 2023 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 956 (дев`ятсот пятддесят шість) гривень 00 копійок.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi Note 9» синього кольору в чохлі чорного кольору, в якому знаходились банківські картки: картка Універсальна ПриватБанк № НОМЕР_1 ; картка «Для виплат» № НОМЕР_2 , картка «Для виплат» № НОМЕР_4 , корінець від стартового пакету «Vodafone» НОМЕР_5 , nano-sim сVodafone №°21 - повернути за належністю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- DVD диск із записами з камер відеонагляду в магазині «Фруктовий Караван», що визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1