Справа № 333/4498/22
Провадження № 1-кп/333/322/23
ВИРОК

Іменем України

11 травня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0001111, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2022 року відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжі, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого, дітей на утриманні немає, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

21.07.2004 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

05.09.2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

22.07.2008 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;

03.09.2013 року Новоазовським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. 23.06.2020 року звільнений по відбуттю строку покарання;

14.07.2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки,

17.01.2023 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

захисник - адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно скоїв аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

03.08.2022 року, приблизно об 22 год. 00 хв., ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в якості гостя на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в якому мешкає потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , викрав належний останньому мобільний телефон марки «VIVO», моделі «Y 15s», об`ємом пам`яті на 3/32 ГБ, у корпусі синього кольору, ІМЕІ (1): НОМЕР_1 , ІМЕІ (2): НОМЕР_2 , вартість якого згідно із висновком експерта № 514-22 від 09.08.2022 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз становить 5 236 грн. 64 коп., в якому знаходилася одна сім-карта оператора мобільного зв`язку «lifecell», з абонентським номером - НОМЕР_3 , та у прозорому силіконовому чохлі, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє.

Після чого, ОСОБА_3 разом із викраденим майном зник з місця скоєння злочину, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на зазначену суму.

2. Позиція обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в обсязі пред`явленого йому обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, та підтвердив суду, що вчинив кримінальне правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставинах. Не оспорював фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, дати, часу, місця вчинення епізоду злочинної діяльності, майна, яким заволодів, правової кваліфікації свого діяння. Пояснив, що ОСОБА_6 його знайомий, вдень 03.08.2022 року вони вдвох знаходилися у потерпілого вдома, відпочивали. Десь біля десятої вечора він пішов додому, але заблукав на вулиці та повернувся назад до потерпілого. Зайшовши у двір будинку, він побачив, що на вулиці на стільці лежить мобільний телефон, а сам потерпілий знаходиться в будинку. Він взяв телефон та пішов. В подальшому викрадений ним телефон він заклав у ломбард, гроші витратив на власні потреби. Під час досудового розслідування він показав працівникам поліції ломбард, телефон було вилучено та повернуто потерпілому.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд, на підставі положень статті 325 КПК України, вирішує проводити судовий розгляд без участі потерпілого.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, суд вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» визначено, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) «Девеер проти Бельгії» (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відтак, за погодженням з усіма учасниками судового провадження, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, стосуються речових доказів та проведених у справі експертиз, що були оголошені стороною обвинувачення в судовому засіданні.

4. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Під час допиту обвинувачений не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, і беззаперечно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

5. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Оцінивши показання обвинуваченого як належний, допустимий та в даному випадку достатній доказ, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині та дії ОСОБА_3 кваліфікує як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто за ч. 4 ст. 185 КК України.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину.

7. Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного - раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, пов`язаних із посяганням на чужу власність, його стан здоров`я - на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, проте 30.03.2000 року був оглянутий лікарем-психіатром (згідно з медичною документацією), востаннє 12.07.2021 року, діагноз: змішаний специфічний розлад здоров`я, соціальні зв`язки - неодружений, неповнолітніх або малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований.

У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції закону, що відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_3 скоїв крадіжку мобільного телефону у потерпілого ОСОБА_6 03.08.2022 року, тобто ще до ухвалення вироку Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, тому суд вважає за необхідне остаточне покарання останньому призначити за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, відсутні.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень статей 69 чи 69-1 КК України суд не вбачає.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У даному кримінальному провадженню запобіжного заходу до ОСОБА_3 не застосовувалося, а було прийняте рішення про тимчасове залишення обвинуваченого в ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» до набрання по ньому рішення законної сили.

Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2023 року строк покарання ОСОБА_3 обчислюється з 28.10.2022 року, тому суд вважає за необхідне вказаний строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 зарахувати у строк покарання і по цьому кримінальному провадженню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 56, 65-67, ч. 2 ст. 90 КК України, ст. ст. 100, 214, 318, 322, ч. 3 ст. 349, 368, 371, ч. 2, 3 ст. 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 строк відбутого покарання за попереднім вироком з 28 жовтня 2022 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта по кримінальному провадженню № 0001111, для проведення судової товарознавчої експертизи № 514-22 від 09.08.2022 року, в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) грн. 08 коп., стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Речовий доказ по справі:

-мобільний телефон марки «VIVO», моделі «Y 15s», об`ємом пам`яті на 3/32 ГБ у корпусі синього кольору, ІМЕІ (1): НОМЕР_1 , ІМЕІ (2): НОМЕР_2 ,переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити останньому за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1