ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/9086/18 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/251/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого та представника потерпілого на вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05.02.2021 стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 88 КК України,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки, якщо він протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 3432, 00 грн. (три тисячі чотириста тридцять дві грн. 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 64000 грн (шістдесят чотири тисячі грн).

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 14871, 00 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят одна грн 00 коп).

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 14000, 00 грн. (чотирнадцять тисяч грн 00 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат по справі.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , 16.08.2018, приблизно о 08:45, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-Ланос» державний номер НОМЕР_1 рухався у м. Харкові по вул. Ньютона зі сторони пр. Льва Ландау в напрямку пр. Героїв Сталінграду.

На шляху свого руху водій ОСОБА_8 в районі будинку № 115 по вул. Ньютона рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості у населених пунктах, приблизно 80 км./год., діючи з необережності, при появі небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_13 , яка в цей час перетинала проїжджу частину зліва направо по ходу руху автомобілю «ЗАЗ- Ланос», та яку водій ОСОБА_8 об`єктивно мав можливість бачити, при цьому негайно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який закріплює, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 спричинивши останній тілесні ушкодження від яких настала смерть останньої у лікарні.

Причиною смерті ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стала важка сукупна травма з забієм головного мозку, переломом кісток черепа, забієм легенів та її ускладненням.

Не погодившись з рішенням районного суду потерпілий ОСОБА_10 та його представник - адвокат ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року, що стосується вирішення цивільного позову змінити шляхом викладення резолютивної частини у наступній редакції.

Стягнути з ПрАТ СК « ПЗУ Україна» на користь неповнолітньої дитини ОСОБА_14 в зв`язку з втратою годувальниці шкоду в межах регламентної суми виплати на одного утриманця у загальному розмірі 134 028 грн.

Стягнути з ПрАТ СК « ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 26 705 / двадцять шість тисяч сімсот п`ять грн. /за ритуальні послуги при похованні дружини.

Стягнути з ПрАТ СК « ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 13 190 грн. за виготовлення та установку пам`ятника. Стягнути з відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на корись ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 44 676 грн. / сорок чотири тисячі шістсот сімдесят шість грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 919 324 грн. .

В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те що, при вирішенні питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції припустився помилки, грубо порушив право неповнолітньої дитини - ОСОБА_14 на отримання відшкодування матеріальної шкоди, в зв`язку в втратою годувальниці, передбачене ст. 1200 ЦК України, порушив його права на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26 705 грн. за ритуальні послуги при похованні дружини, 13 190 грн. за встановлення пам`ятника, передбачені ст. 128 КПК України, суд не врахував спів розмірність тим моральним стражданням, втраті та болю, які вони з неповнолітнім сином відчувають щоденно в зв`язку з втратою матері та дружини визначеній судом моральній шкоді.

Також вказують, що відповідно ст. 27.3 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ПрАТ СК « ПЗУ Україна повинна була відшкодувати моральну шкоду в сумі 12 мінімальних заробітних плат х 3723 грн, = 44 676 грн., а ОСОБА_8 , моральну шкоду, заподіяну з його вини у розмірі 919 324 грн., однак суд відмовив в частині позовних вимогах до СК, а маральну шкоду з ОСОБА_15 стягнув всього 100 000 грн. що є не спів розмірним та несправедливим тому горю і моральним стражданням, які ІІіскарьов завдав його родині.

Окрім цього суд не звернув увагу на те, що СК фактично відмовилась виплачувати матеріальну та моральну шкоду, посилаючись в своєму «Відзиві на позов» на те, що моральна шкода мною не доведена і таким чином, суд повинен був розглянути та задовольнити мої законні позовні вимоги. З дня загибелі дружини і по цей час , на протязі двох з половиною років, СК не провела жодної виплати за його позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого та представника потерпілого, які просили задовольнити їх апеляційну скаргу та збільшити розмір моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого у розмірі 300000 грн., захисника та обвинуваченого, які заперечували проти апеляції потерпілого, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого та його представника в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України та п. п. 1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий в силу ст. 88 КК України, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває, врахував обставини, що пом`якшують його покарання - щиро розкаявся, добровільно частково відшкодував завдані збитки, одружений, має на утриманні двох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 .

Таким чином на думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, та звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову, то колегія суддів знаходить їх слушними.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог в ході вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 місцевим судом не дотримано.

Колегія суддів погоджується з доводами потерпілого та його представника, що визначений розмір моральної шкоди є заниженим, враховуючи ті моральні і фізичні страждання, які довелося пережити потерпілому.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, ухвалене за вироком суду першої інстанції відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 64 000 грн. на переконання колегії суддів є заниженою сумою та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України розмір її стягнення підлягає збільшенню, при тому, що таке збільшення не вплине на обсяг висунутого ОСОБА_16 обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди колегія суддів апеляційної інстанції виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 та його неповнолітній син ОСОБА_14 .

З урахуванням комплексу наведених аргументів доведеності, на підставі ст. 1167 Цивільного кодексу України, колегія суддів уважає вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого та його представника до обвинуваченого ОСОБА_17 про відшкодування потерпілому ОСОБА_10 моральної шкоди, заподіяної даним кримінальним правопорушенням, необхідним змінити шляхом збільшення розміру суми, підлягаючої стягненню моральної шкоди з ОСОБА_17 на користь потерпілого ОСОБА_10 300 000 грн.

Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_10 звернувся із цивільним позовом до обвинуваченого та до ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Як зазначає в своїй апеляційній скарзі представник потерпілого, на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована ПрАТ «СК ПЗУ Україна» на підставі страхового полісу АК №7062198 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб.

На підставі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Також у страховому полісі зазначаються страхові суми на одного потерпілого, за шкоду заподіяну життю та здоров`ю та майнову шкоду, а в матеріалах кримінального провадження він взагалі відсутній.

Проте страхова компанія не була залучена як відповідач чи третя сторона, суд першої інстанції фактично залишив вказані обставини поза увагою, та розглянув цивільний позов лише у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , стягнувши кошти з обвинуваченого.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдає шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Так, при зверненні потерпілого ОСОБА_10 з позовними вимогами до страхової компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суд першої інстанції, посилаючись на відзив ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 23.12.2019 на позовну заяву ОСОБА_10 у вироку зазначив, що права ОСОБА_10 не порушено, оскільки цивільний відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не відмовила потерпілому у виплаті страхового відшкодування, а призупинила виплату до постановлення вироку.

Всупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та фактично був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який відсутній в матеріалах справи, суд дійшов передчасного висновку про стягнення всього розміру заподіяної потерпілому ОСОБА_10 шкоди виключно з обвинуваченого ОСОБА_8 .

За таких обставин вирок місцевого суду в частині цивільного позову не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.

Допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, є істотними в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_18 .

Отже, апеляційні скарги потерпілого та представника потерпілого слід задовольнити частково, а вирок місцевого суду скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п. 2 ч. 3 ст. 374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п. п. 2, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України - законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 128, 129, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого та представника потерпілого - задовольнити частково.

Вирок Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05.02.2021 стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову до страхової компанії ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Цей же вирок в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 змінити, збільшивши розмір моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 до 300000грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді