УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2023 року

м. Київ

Справа № 594/577/23

Провадження № 51 - 6665 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексинці Борщівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 25 грудня 2022 року, в умовах воєнного стану, прибув до приміщення ремонтної майстерні, що по АДРЕСА_2 , в якій знаходився належний ОСОБА_5 трактор Т-150, шляхом вільного доступу із незачиненої кабіни якого викрав майно останнього. В подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно через пошкоджене вікно, проник всередину приміщення майстерні, звідки також викрав належне ОСОБА_5 майно, всього на загальну суму 2314,52 грн.

Крім того, 4 березня 2023 року близько 6 години ОСОБА_4 прибув на територію господарства, яке розташоване по АДРЕСА_1 , де, діючи умисно, повторно, шляхом віджиму вікна, відчинив його та проник всередину житлового будинку, звідки викрав майно потерпілого ОСОБА_6 на загальну суму 8015,09 грн.

Перебуваючи в приміщенні вищевказаного житлового будинку, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, викрав належні потерпілій ОСОБА_7 прикраси на загальну суму 8750,63 грн.

Крім того, 5 березня 2023 року близько 18 години ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, повторно, керуючись корисливим мотивом, прибув до приміщення житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_8 , та переконавшись, що в господарстві немає сторонніх осіб, за допомогою дерев`яної драбини піднявся до входу на горище, після чого зірвав з кріплень дерев`яну фанеру, яка закривала вхід, та проник всередину.

В подальшому, відчинив двері горища, які ведуть до житлових кімнат будинку, та зайшов у одну із кімнат, де знаходився дерев`яний комп`ютерний стіл, звідки із висувної шухляди викрав бувший у користуванні мобільний телефон марки «Huawei» Y5 2018 моделі «DRA-L21», вартістю 513,33 грн., із поверхні столу грошові кошти в сумі 400 гривень, із полиці дерев`яної шафи - ручний ліхтар марки «Bailong» «BL-Q2800-T6 COP-880000W», вартістю 577,40 грн.

Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу проник до іншої кімнати, звідки викрав упаковку кави в зернах торгової марки «FAVOURITES CAFFE ITALIANO ESPRESSO CREMOSO», вартістю 350 грн., банку кави торгової марки «AUCHAN Міх KAWY ZBOZOWEJ INSTANT», вартістю 200 грн, пляшку коньяку марки «AZNAURI GOLD RESERVE», вартістю 278 грн.

Всього ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 2318,73 грн.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2023 року йому призначено надто суворе покарання, а тому він оскаржив його в апеляційному порядку. Проте, ухвалою апеляційного суду його апеляційну скаргу залишено без задоволення.

ОСОБА_4 зазначає, що він є особою молодого віку, фактично повністю визнав свою вину у вчиненні крадіжок, характеризується позитивно, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи виявляє ознаки легкої розумової відсталості та розладів психіки і поведінки, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. У судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та представник потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заявили, що жодних претензій не мають, а тому просять не позбавляти його волі. Засуджений шкодує, що вчинив так, щиро покаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд, залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, не в повній мірі врахував вищезазначені обставини, які, на думку ОСОБА_4 , є підставами для звільнення його від відбування покарання з випробуванням. З огляду на викладене, вважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає вимогам 370, 419 КПК України, оскільки апеляційний суд не перевірив і не дав вичерпних, переконливих відповідей на доводи його апеляційної скарги стосовно невідповідності призначеного покарання.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію його дій. Натомість, вказує, що призначене судом покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Із аналізу судових рішень вбачається, що обираючи засудженому міру примусу, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином), кількість епізодів злочинної діяльності, кількість та вартість викраденого, мотиви та наслідки вчинення протиправних дій, наявність обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, які обтяжують покарання; особу винного (за місцем проживання характеризується позитивно, мешкає із сім`єю, до складу якої входять батько та мати, без офіційних джерел доходу, на обліку в психіатра не перебуває. Згідно даних адміністрації КНП «Борщівська міська лікарня» від 24 січня 2023 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2019 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до акту огляду № 90 від 30 березня 2023 року спеціальної медичної комісії КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР йому встановлено діагноз - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. У зв`язку з чим рекомендовано пройти добровільне лікування.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 166 від 28 березня 2023 року ОСОБА_4 в період, який відноситься до інкримінованого йому злочину, виявляв ознаки легкої розумової відсталості та розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, тому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За теперішнього часу виявляє ознаки легкої розумової відсталості та розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, тому може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Поряд з тим, судом враховано, що ОСОБА_4 в силу норм ст. 89 КК України раніше не судимий. Відповідно даних ДІЗ Національної поліції України УІЗ ГУНП України в Тернопільській області ОСОБА_4 у минулому неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі і за вчинення злочинів проти власності. Щоразу від відбування покарання звільнявся з іспитовим строком.

Отже, ОСОБА_4 є обізнаним з наслідками щодо вчинення протиправних діянь кримінального характеру, проте, їх систематично залишає поза увагою, вчиняючи нові правопорушення.

Судом враховано й те, що позитивна поведінка ОСОБА_4 під час досудового розслідування досягнута виключно за умови його ізоляції від суспільства - так, вчинивши злочин щодо потерпілого ОСОБА_5 , що мало місце у грудні 2022 року, під час досудового розслідування, знаходячись на волі, а саме 4 та 5 березня 2023 року вчинив крадіжку майна потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , після чого був затриманий 5 березня 2023 року, і з того часу утримується під вартою.

На підставі чого суд дійшов висновку, що саме ізоляція ОСОБА_4 від суспільства у даному випадку є найбільш ефективним методом забезпечення його належної поведінки, оскільки перебуваючи на волі, не маючи стабільних джерел доходу, міцних соціальних зв`язків - навіть за незадовільного стану здоров`я, пов`язаного з розладами психіки, його рідні ним не опікуються, не вживаючи заходів щодо рекомендацій за станом здоров`я - не лікуючись від алкогольної залежності, він не виявляє схильність до життя в рамках закону.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржив вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 28 липня 2023 року в апеляційному порядку, де просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, а якщо колегія суддів дійде переконання про неможливість застосування до нього положень ч.1 ст.75 КК України, то просив застосувати до нього ст.69 КК України та призначити покарання згідно із санкцією даної статті, але нижче від найнижчої межі.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи її без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. Зокрема, апеляційний суд вірно вказав, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що при визначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які законом віднесено до категорії тяжких, фактичні обставини кримінального провадження, часткове визнання вини, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, частково відшкодував шкоду, особу обвинуваченого, який не має офіційного джерела доходу, вчинив багатоепізодні злочини проти власності, що свідчить про його стійку злочинну поведінку та підвищену суспільну небезпечність спрямовану на вчинення кримінальних правопорушень, з врахуванням думки потерпілих, які просили його суворо не карати, за відсутності обтяжуючих обставин, правильно призначив покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі санкції статті обвинувачення.

Наведені в апеляційні скарзі доводи про наявність обставин, що пом`якшують покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання у мінімальному розмірі, тому колегія суддів не вбачала підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла вірного висновку, що призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді саме позбавлення волі строком на 5 років у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і таке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Що стосується доводів ОСОБА_4 про допущеніістотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, які він убачає у невідповідності постановленого судового рішення вимогам статей 370, 419 КПК України, то слід зазначити, що вони є безпідставними, з огляду на те, що ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає встановленим вимогам кримінального процесуального закону, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час постановлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Отже, обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_12 ОСОБА_3