Справа № 211/3847/23
Провадження № 1-кп/211/487/23
У Х В А Л А

про зміну запобіжного заходу

13 листопада 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_4 , захисника - ОСОБА_5 , обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

встановив:

в судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 оскільки строк тримання обвинуваченої під вартою спливає, а розгляд справи до цієї дати закінчити неможливо, зазначив, що наразі збережені ризики, які були підставою для обрання відносно обвинуваченої саме такого запобіжного заходу на стадії досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, яке підтримала обвинувачена, оскільки остання має зареєстроване місце проживання, раніше не судима, на свідків впливати не буде. Всі ризики, що перелічені в клопотанні прокурором є формальними та нічим не підтверджені.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Так, відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як встановлено судом, обвинувачена перебуває під вартою з 07.02.2023 року. Обвинувальний акт надійшов до суду 22.06.2023 року.

Під час судового розгляду кримінального провадження, ухвалами суду дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій неодноразово продовжувалася. Таким чином, обвинувачена перебуває під вартою з 07.02.2023 року без постановлення вироку по справі та, враховуючи терміни розгляду справи, кількість заявлених свідків стороною обвинувачення, які ще не допитані, неможливо однозначно стверджувати про швидкий розгляд справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справ «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Також, згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Суд враховує, що тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою (ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України»).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи обставини справи, тривалість перебування обвинуваченої під вартою без постановлення вироку, а також те, що обвинувачена раніше не судима, має зареєстроване місце проживання, її похилий вік, відсутність доведеності тих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які суд може прийняти як підставу для залишення відносно обвинуваченої ОСОБА_3 найсуворішого запобіжного заходу, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання зазначених прокурором ризикам.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 194, 331 КПК України, суд -

ухвалив:

в задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів, тобто до 11 січня 2024 року включно, заборонивши обвинуваченій цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Криворізької східної окружної прокуроратури в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1