ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/328/24 Справа № 212/6751/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року з урахуванням змін, внесених ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2001 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що заявник посилаючись на положення ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 12 КПК України, як і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практику Європейського Суду з прав людини, в даному випадку не надають повноважень суду для вирішення питання про заміну покарання на 15 років позбавлення волі та фактичне звільнення особи від подальшого відбуття покарання, призначеного вироком, що набрав законної сили, в тому числі і з огляду на наявне на даний час законодавче регулювання таких правовідносин та питань щодо відбуття особами такого виду покарання як довічне позбавлення волі при вирішенні питання про сумніви і протиріччя при виконанні вироку, оскільки такі сумніви і протиріччя відсутні у цьому випадку.

На вказане рішення засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та винести нову, в якій замінити його протиправне покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 15 років, звільнити від подальшого перебування покарання у зв`язку з фактичним відбуттям покарання. Оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує на необхідність застосування при розгляді справи Конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини як джерела права у відповідності до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_8 засуджено за вироком Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року з урахуванням змін, унесених ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2001 року, за сукупністю злочинів, передбачених пунктами «а», «г», «е», «ж», «з», «і» ст. 93, ст. ст. 17, 19 і пунктами «а», «ж», «з», «і» ст. 93, ст. 69, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 86, ч. 1 ст. 222 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року), до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2018 року зараховано засудженому ОСОБА_8 , в строк відбутого покарання за вироком Дніпропетровського обласного суду від 16.05.2000 року та ухвалою Верховного суду України від 30.01.2001 року, строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 11.02.1998 року до набрання вироком законної сили 30.01.2001 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

У відповідності до положень ст. 403 КПК України/в редакції 1960 року/ вирок, який набрав законної сили є обов`язковим для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Тотожними положення щодо остаточності рішення Верховного суду, набрання вироком законної сили та його обов`язковості містяться і у чинному КПК України в редакції 2012 року, який підлягає застосуванню - це ч. 5 ст. 442, 532, 533 КПК України.

Відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Під час виконання вироків суд, який їх ухвалив, вправі вирішувати питання, що виникають внаслідок недоліків вироків, а також питання, що виникли в процесі їх виконання. При цьому, під час виконання вироків, суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку.

Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 1 частини першої статті 537 КПК.

Як убачається з клопотання засудженого ОСОБА_8 , поданого до місцевого суду, він просив, фактично, переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили, у виді довічного позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання.

Однак, виходячи з аналізу вимог кримінального процесуального законодавства, в порядку виконання вироку суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили, та не в праві вирішувати питання,що стосуються суті вироку та призначеного покарання.

Крім того, законність вироку Дніпровського обласного суду від 16 травня 2000 року відносно ОСОБА_8 була предметом перевірки судом касаційної інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості її повторної перевірки за результатами розгляду клопотання, в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З огляду на викладені обставини, твердження апелянта з приводу того, що підставою для його звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі є приписи ч. 1 ст. 25 КК України /в редакції 1960 року/ безпідставні і помилкові, так як питання, які вирішуються судом, під час виконання вироків, не можуть стосуватися суті вироку та призначеного покарання.

Враховуючи викладене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, в обраний заявником спосіб, є порушенням принципу правової визначеності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки вирок Дніпровського обласного суду від 16.05.2000 року не може бути поставлено під сумнів, а здійснення його перегляду не є виправданим та обґрунтованим, тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання засудженого про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку є обґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404 -407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про вирішення питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді