ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001626за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , а також обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Балта Одеської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, судимий, останній раз:

15 червня 2021 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.190, ст.75 КК України на 2 роки обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2021 року та остаточно засуджений на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кременчук Полтавської області, мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий, останній раз:

01 лютого 2022 року вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за ч.2 ст.190, ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.186 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 лютого 2022 року, остаточно засуджений на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 318 грн, з кожного.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винуватими у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

26 жовтня 2021 року близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 перебували біля будинку АДРЕСА_3 , де побачили раніше відомого ОСОБА_9 потерпілого ОСОБА_11 , який підходив до під`їзду №5 цього будинку.

При цьому ОСОБА_9 зайшов до будинку попереду потерпілого ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 позаду нього та зачинив за собою двері під`їзду.

В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повторно, за попередньою змовою групою осіб, з метою подавлення супротиву потерпілого, удвох нанесли удари кулаками по голові та обличчю ОСОБА_11 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, від чого останній впав на сходи під`їзду.

Після чого, побачивши що супротив ОСОБА_11 подолано, ОСОБА_10 відкрито заволодів мобільним телефоном Tecno Mobileзагальною вартістю 3985,15 грн, який знаходився у лівій кишені штанів потерпілого.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок скасувати та заперечує свою винуватість.

При цьому зазначає про порушення права на захист, оскільки на початку досудового розслідування йому було відмовлено у призначенні захисника, а також не надано можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Наголошує, що слідчим не долучено до матеріалів провадження показань свідків, які підтверджували його непричетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, свідоцтва про народження доньок та смерть дружини, а також документи про стан здоров`я.

Звертає увагу, що добровільно прийшов до органу поліції та розповів про вчинене ОСОБА_10 кримінальне правопорушення.

Стверджує, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_12 , який міг підтвердити, що ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у нього вдома.

Зазначає, що місцевий суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик потерпілого ОСОБА_11 , з яким у нього є розбіжності в показаннях, а також ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_13 .

Вказує, що потерпілий наполягав на примиренні та не мав до нього претензій.

Наголошує, що місцевий суд залишив поза увагою показання обвинуваченого ОСОБА_10 , який зізнався у тому, що сам вчинив кримінальне правопорушення.

Стверджує, що дані, які містяться в журналі обліку прийому телефонів, не підтверджують його причетність до вчинення кримінального правопорушення, з огляду на розбіжності у часі подій.

Вважає, що відеозаписи з камер відеоспостереження не підтверджують його винуватість, оскільки він не заперечує свого знайомства з потерпілим, а також перебування в місцях відеофіксації. При цьому наголошує, що в день вчинення кримінального правопорушення вони разом з потерпілим придбали телефон, після чого потерпілий вживав алкоголь, вони познайомились зі ОСОБА_10 , а потім потерпілий пішов додому.

Зазначає, що досудове розслідування належним чином проведено не було.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 не заперечує, що заволодів телефоном потерпілого, проте стверджує, що зробив це таємно і тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не спричиняв, а тому вважає правильною кваліфікацією своїх дій за ч.2 ст.185 КК України.

При цьому ставить під сумнів показання потерпілого ОСОБА_11 та вважає, що стороною обвинувачення не надано інших доказів вини, крім власних визнавальних показань.

Наголошує, що разом з ОСОБА_9 зустрів потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_3.

Стверджує, що чекав ОСОБА_9 біля будинку та зайшов за потерпілим до під`їзду. Коли ОСОБА_11 упав на сходах, з його карману випав мобільний телефон, який він забрав та пішов у власних справах, не дочекавшись повернення ОСОБА_9 .

Зауважує, що подія відбулась 26 жовтня 2021 року о 15 год. 30 хв., а до поліції та в лікарню потерпілий звернувся цього дня о 21 год. 39 хв. При цьому матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо місця та обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень в цей проміжок часу.

Звертає увагу, що потерпілий зазначав, що одного із нападників ударив зв`язкою ключів, проте будь-які тілесні ушкодження на обличчях в обвинувачених відсутні.

Стверджує про наявність невідповідностей щодо часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та часу придбання свідком ОСОБА_13 мобільного телефону, що належить потерпілому.

Наголошує, що свідок ОСОБА_13 зазначив, що обвинувачених не знає та телефон в них не придбавав.

Вважає, що залучення під час огляду місця події в якості понятих співробітників Національної гвардії України свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону.

В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за аналогічних мотивів, просять скасувати вирок суду першої інстанції стосовно підзахисних у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та виправдати їх за ч.2 ст.186 КК України.

Зазначають, що пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення є неконкретизованим, оскільки під час його формулювання органом досудового розслідування не зазначено про наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень.

Стверджують, що досудове розслідування проведено не уповноваженим слідчим, оскільки процесуальне рішення про його визначення у даному кримінальному провадженні прийнято у формі доручення, а зміст, структура та обсяг викладеної у ньому інформації не відповідають вимогам ст.110 КПК України.

Вказують, що суд першої інстанції, стверджуючи про наявність повноважень у слідчого, залишив поза увагою висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №336/941/19.

За таких обставин зазначають про недопустимість зібраних органом досудового розслідування доказів у даному кримінальному провадженні.

Захисник Яременко також наголошує, що ОСОБА_10 лише скористався тим, що потерпілий, підіймаючись по сходах у стані сильного алкогольного сп`яніння, упав і таємно заволодів його мобільним телефоном, який випав з кишені.

Крім того, захисник ОСОБА_7 наголошує, що ОСОБА_9 не визнав вину та зазначив, що, зайшовши до під`їзду, зустрів потерпілого, розминувся з ним і піднявся до свого знайомого ОСОБА_14 . Будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому не наносив та не спілкувався зі ОСОБА_10 .

Зауважує, що ОСОБА_9 добровільно прибув до поліції для встановлення об`єктивних обставин справи, оскільки знайомий з потерпілим та перед настанням події кримінального правопорушення допомагав йому з придбанням викраденого в подальшому телефону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників на підтримання доводів поданих апеляційних скарг, думку прокурора про доведеність належними і допустимими доказами винуватості обох обвинувачених та зайве зазначення судом про наявність обставин, які обтяжують покарання - вчинення злочину повторно і за попередньою змовою групою осіб, дослідивши докази, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість обвинувачених у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом.

При цьому суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.94 КПК України, ретельно перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Суд навів переконливі аргументи на обґрунтування своїх висновків, тому колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг про недоведеність винуватості ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні грабежу та про недопустимість доказів такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження і вимогах закону з огляду на таке.

Факт перебування обох обвинувачених на місці злочину ніким із учасників провадження не оспорюється.

В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_10 не заперечував заволодіння мобільним телефоном потерпілого, лише стверджував, що зробив це таємно після падіння ОСОБА_11 на сходи у під`їзді та тілесних ушкоджень йому не спричиняв.

В свою чергу, ОСОБА_9 наголошував, що зайшов у під`їзд та пройшов до свого знайомого і не причетний до грабежу.

Проте, така версія обвинувачених була належним чином перевірена місцевим судом і не знайшла свого підтвердження.

Як правильно встановив місцевий суд, саме обвинувачені, повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб, застосували до потерпілого насильство, яке не є небезпечним для його здоров`я, після чого заволоділи його мобільним телефоном.

При цьому суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_11 , який бачив, що удари йому наносили ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а потім один із нападників запитав у другого, чи забрав той телефон.

Такі показання потерпілого є логічними, послідовними, узгоджуються з відеозаписами з камер відеоспостереження, даними протоколу слідчого експерименту від 07 грудня 2021 року з його участю та підтверджуються висновками судово-медичних експертиз №1104,№1229, відповідно до яких у ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців навколо лівого та правого ока, які утворились від неодноразової дії тупих, твердих предметів, можливо в указаний термін і при вказаних обставинах, а також синець в тім`яно-скроневій ділянці зліва, на тлі якого забита рана, які утворились ймовірно від падіння тіла на площину, з послідуючим ударом об тупий твердий предмет, після надання тілу додаткового прискорення в результаті попереднього поштовху чи удару.

При цьому судовий експерт зазначив, що показання ОСОБА_11 не суперечать об`єктивним даним, отриманим при проведенні слідчого експерименту.

Більше того, всупереч доводам сторони захисту, відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_13 впізнав обох обвинувачених як осіб, які 26 жовтня 2021 року близько 19 години продали йому викрадений цього ж дня у потерпілого телефон Techno mobile на центральному ринку м. Кременчука.

А факт викупу цього телефону підтверджується даними протоколу огляду журналу купівлі-продажу бувших у використанні речей, в якому відображено наявність запису про придбання телефону Techno mobile 26 жовтня 2021 року.

Та обставина, що свідок ОСОБА_13 під час допиту у судовому засіданні вказав, що не пам`ятає всіх подробиць придбання вказаного телефону, не спростовує висновків суду, оскільки свідок підтвердив проведення зазначених слідчих дій з його участю.

При цьому, як встановив суд у вироку, грабіж був вчинений близько 15 години 30 хвилин 26 жовтня 2021 року, а придбання телефону ОСОБА_13 , відповідно до запису у журналі, мало місце о 17 годині цього ж дня, що свідчить про відсутність істотних невідповідностей щодо часу вчинення кримінального правопорушення та часу придбання свідком мобільного телефону.

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про недопустимість як доказів показань потерпілого та свідка, чи про те, що вони обмовляють обвинувачених, матеріали провадження не містять і в засіданні апеляційного суду не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про недопустимість зібраних органом досудового розслідування доказів з огляду на відсутність постанови про визначення слідчого є неприйнятними.

Так, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у постанові від 04 жовтня 2021 року у справі №724/86/20 зробила висновок, відповідно до якого за приписами статей 39, 110, ч.1 ст.214 КПК України рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Об`єднана палата в контексті застосування приписів ст.110 КПК України зазначила, що зміст і значення процесуального рішення у формі постанови визначає не виключно його назва, а зміст, структура і обсяг викладеної у процесуальному рішенні інформації про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні з огляду на приписи зазначеної статті кримінального процесуального закону.

Таким чином у разі, якщо процесуальне рішення про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК України, то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Наявне у матеріалах кримінального провадження та досліджене судом доручення т.в.о. начальника слідчого відділу Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області на здійснення у кримінальному провадженні №0001626 за ч.2 ст.186 КК України досудового розслідування слідчому ОСОБА_15 містить ті самі реквізити, що й постанова: посада особи керівника органу досудового розслідування, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК України), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію, та вказівки щодо проведення всебічного, повного і неупередженого досудового розслідування.

Крім того, до витягу з ЄРДР кримінального провадження №0001626 також внесена інформація про слідчого ОСОБА_15 , який здійснює досудове розслідування та орган досудового розслідування - Кременчуцьке РУП ГУ НП в Полтавській області.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про здійснення досудового розслідування уповноваженим слідчим, а тому й з висновками про те, що зібрані цим слідчим докази є допустимими.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Відповідно до ч.7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.7 ст.223 КПК України (в редакції Закону на час проведення слідчих дій), слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий 30 жовтня 2021 року оглянув місце події - під`їзд №5 будинку АДРЕСА_3 , а також оглянув у кіоску на ринку м. Кременчука журнал купівлі-продажу бувших у використанні речей, в якому відображено наявність запису про придбання телефону Techno mobile 26 жовтня 2021 року, про що склав відповідні протоколи та долучив до них фототаблиці.

У даному випадку огляду місця події не притаманні ознаки примусової слідчої дії, що порушує або обмежує права чи законні інтереси будь-яких осіб.

Понятих під час проведення цих слідчих дій слідчий не залучав і їх участь з огляду на наведені приписи кримінального процесуального закону в даному випадку не є обов`язковою.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про порушення вимог кримінального процесуального закону через залучення під час огляду місця події в якості понятих співробітників Національної гвардії України є неприйнятними.

Отже, відсутні визначені законом підстави вважати недопустимим доказом протоколи огляду місця події від 30 жовтня 2021 року.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення його права на захист не знайшли свого підтвердження.

У даному кримінальному провадженні участь захисника у відповідності до вимог ст.52 КПК України не є обов`язковою.

Після повідомлення про підозру та належного роз`яснення у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також його прав, в тому числі і мати захисника, ОСОБА_9 не виявив бажання мати захисника.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували факт відмови ОСОБА_9 у призначенні захисника матеріали провадження не містять.

Навіть під час розгляду слідчим суддею 02 листопада 2021 року клопотання про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він не бажав мати захисника.

В подальшому, відразу після звернення обвинуваченого ОСОБА_9 про бажання мати захисника, на підставі постанови слідчого від 08 листопада 2021 року, винесеної у порядку, визначеному ст.49 КПК України, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області доручив адвокату ОСОБА_16 здійснювати захист ОСОБА_9 .

Разом із цим захисником обвинувачений також ознайомився з матеріалами досудового розслідування, отримав копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, про що наявні відповідні розписки.

Всупереч доводам апеляційної скарги, відсутні об`єктивні дані про те, що слідчий не надав стороні захисту доступу до будь-яких матеріалів досудового розслідування.

Не наведено і доказів того, що під час надання стороні захисту в порядку ст.290 КПК України доступу до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0001626 їх було обмежено в можливості ознайомитись з будь-якими даними, що містяться в цих матеріалах.

Матеріали справи також не містять даних щодо звернення захисників чи обвинувачених із заявами чи зауваженнями з цього приводу.

Сторона захисту реалізувала своє право на доступ до цих матеріалів у прийнятний для них спосіб та будь-яких зауважень чи клопотань сторона не висловлювала.

В подальшому, під час розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції ухвалою від 03 листопада 2022 року прийняв відмову ОСОБА_9 від захисника ОСОБА_16 та забезпечив для здійснення захисту обвинуваченого участь іншого адвоката - ОСОБА_7 на підставі доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області.

На думку колегії суддів, відмінність у позиції захисту між обвинуваченим ОСОБА_9 та захисником ОСОБА_16 в даному випадку не свідчить про наявність ознак «символічного надання послуг» захисником з огляду на дотримання останнім приписів ч.1 ст.47 КПК України, яка зобов`язує захисника використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.

Доводи захисників, що пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення є неконкретизованим, оскільки під час його формулювання органом досудового розслідування не зазначено про наявність у потерпілого легких тілесних ушкоджень є непереконливими.

Диспозицією ч.2 ст.186 КК України встановлена кримінальна відповідальність за грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до обвинувального акта, дії обвинувачених кваліфіковані як відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При цьому обвинувальний акт, у відповідності до вимог ст.291 КПК України, складений слідчим, затверджений прокурором, містить, відомості, передбачені ч.2 цієї статті Кодексу.

Обставини, які відповідно до частини першої статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинувачених у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Виявлені судово-медичним експертом під час експертизи у потерпілого легкі тілесні ушкодження відповідають насильству, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Також суд дотримався вимог ст. 374 КПК України та сформулював у мотивувальній частині вироку обвинувачення, визнане доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Отже, відсутні підстави стверджувати, що обвинувачення є неконкретизованим,

Таким чином, місцевий судоб`єктивно з`ясував обставини вчинення грабежу, оцінив сукупність усіх зібраних та досліджених доказів, які обґрунтовано визнав належними та допустимими з точки зору достатності та взаємозв`язку, як того вимагають приписи ст.94 КПК України, та ухвалив правильне рішення про винуватість ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та належним чином мотивував своє рішення.

З огляду на сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відмова суду у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_12 не ставить під сумнів правильність висновків про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих дій.

Водночас, визнаючи при призначенні обвинуваченим покарання обставинами, які його обтяжують, - вчинення кримінального правопорушення повторно та за попередньою змовою групою осіб, суд допустив помилку.

Адже, відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.4 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо якась із обставин, наведених у ч.1 ст.66, ч.1 ст.67 КК України, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд при призначенні покарання не може ще раз ураховувати її як пом`якшуючу або обтяжуючу покарання обставину.

Тому із мотивувальної частини вироку необхідно виключити таку вказівку суду у порядку, передбаченому ст.404 КПК України.

Визначивши вид і розмір основного покарання, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд узяв до уваги, що обвинувачені вчинили тяжкий умисний злочин проти власності, його наслідки, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, врахував дані про їх особи та обґрунтовано призначив кожному основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.186 КК України.

Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання з огляду на особи винних, які раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення грабежів та крадіжок, проте на шлях виправлення не стали і продовжили злочинну діяльність, що характеризує особистість обвинувачених наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб.

Адже справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення, а вирок необхідно змінитичерез неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що передбачено приписами ст.404 КПК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_10 змінити.

В порядку, визначеному ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про наявність обставин, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 - вчинення злочину повторно та за попередньою змовою групою осіб.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4