Справа № 489/5023/23
Провадження № 1-кп/489/903/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

18 грудня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №00000330 від 09.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому на два місяці запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у зв`язку з тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вислухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.08.2023 ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк дії якого неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.11.2023.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд бере до уваги ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину, дані про його особу, необхідність уникнення встановлених слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу передбачених ст. 177 КПК України ризиків.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, є свідченням його обґрунтованості.

На переконання суду, на даний час продовжують існувати ризики переховування від суду через тяжкість покарання, враховуючи поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, оскільки він залишив місце пригоди, не викликав медичну допомогу для потерпілого та не повідомив поліцію; незаконного впливу на свідків, які на даний час не допитані судом, та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, будучи позбавленим права керування транспортними засобами за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. При цьому нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики, а вже існуючі є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав обрати суду на даному етапі судового провадження інший, більш м`який запобіжний захід, аніж домашній арешт.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченому домашнього арешту, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому домашнього арешту на строк два місяці, із залишенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які були покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу.

Керуючись статтями 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту на 2 (два) місяці, до 18 лютого 2024 року включно, заборонивши залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 20.00 до 06.00 години, за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги, зобов`язавши обвинуваченого прибувати до суду за кожною вимогою, а також залишити чинними покладені на нього обов`язки:

- повідомляти суду про зміну засобів зв`язку;

- утриматися від спілкування зі свідками ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід та відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1