У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/5862/20

№ 1-кп/183/319/24

25 січня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

свідка ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000194 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачениху вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачениху вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні останнім запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначила, що ризики не обґрунтовані, її підзахисний не переховувався, не судимий, має постійне місце мешкання, за місцем проходження служби - Національній гвардії України та за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, зазначила, що її підзахисний перебуває під вартою більше двох років, просила змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт за місцем проживання його тітки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , яка є власником вищевказаного домоволодіння та не заперечувала проти того, щоб ОСОБА_7 відбував домашній арешт за вказаною адресою.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_8 пояснила, що будинок, розташований по АДРЕСА_1 , належить їй на праві власності і вона не заперечує проти того, щоб ОСОБА_7 у разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відбував вказаний запобіжний захід за місцем її мешкання, де у нього навіть є окрема кімната.

Обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтримав свого захисника, вказав, що він кримінальне правопорушення він не вчиняв, ні на кого не нападав, тривалий час перебуває під вартою, переховуватися від суду наміру не має, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ризики недоведені, його підзахисний не переховувався, перебуває під вартою вже понад два роки, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 повністю підтримав свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов до наступного.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачуються, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, через недовгий проміжок часу після відбуття покарання знову обвинувачується у вчиненні умисного корисливого, особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді понад 10 років позбавлення волі.

Суд приймає до уваги обставини, на які посилається сторона захисту щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, однак наявність таких обставин не спростовує висновків суду, викладених вище.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, то суд також вважає його наявним, оскільки стадія допиту свідків наразі не завершена.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинувачених від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у разі визнання останніх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків; вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 інших кримінальних правопорушень.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжити на 60 днів.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 331, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченомуу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 22 березня 2024 року включно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченомуу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 22 березня 2024 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Держаної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№ 4).

Повний текст ухвали оголошено 29 січня 2024 року о 16.00 годині.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1