В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.02.2024 року Галицький районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , стрілець 3 відділення 33 стрілецького взводу 4 батальйону (по охороні та обороні об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 НГУ, солдата, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -
обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військового формування з правоохоронними функціями та перебуваючи на посаді стрільця 3 відділення стрілецького взводу (з охорони об`єкта №33) 4 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 , знаходячись у дворі між будинками №№18, НОМЕР_2 та АДРЕСА_3 , діючи групою осіб із неповнолітнім ОСОБА_6 , умисно створивши надумані мотиви для провокування конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, діючи з хуліганських мотивів, виявляючи явну неповагу до установлених норм поведінки, нехтуючи елементарними нормами моральності, добропристойності, безпекою оточуючих, проявляючи особливу зухвалість, 12.09.2022 приблизно о 18 год. 20 хв. у присутності приблизно п`ятнадцяти невстановлених наданий час осіб, а також працівників кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою самовираження себе в очах оточуючи, шляхом приниження ОСОБА_5 , умисно та безпричинно наніс кулаком правої руки удар ОСОБА_5 в живіт, внаслідок чого останній відчув фізичну біль, присів та почав плакати, а ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_6 продовжили одночасно наносити численні удари в область голови.
Відразу після того, ОСОБА_4 , користуючись фізичною перевагою, висловив вимогу ОСОБА_5 надати йому ( ОСОБА_4 ) мобільний телефон яким користується останній, для огляду журналу дзвінків, з метою перевірки наявності вихідних дзвінків на гарячу лінію Національної поліції, однак виявивши відповідне з`єднання, з метою залякування потерпілого ОСОБА_5 , виражаючи свою явну перевагу над останнім, витягнув із своєї сумки стартовий пістолет моделі «EKOL Majarov» кал. 9 мм Р.А.К. № НОМЕР_3 призначений для стрільби холостими патронами та подачі звукових сигналів, ствол якого скерував у напрямку ОСОБА_5 та висловив погрози про намір її застосування, однак через деякий час, заховавши вказаний пристрій, ще наніс декілька ударів руками в обличчя останньому, чим вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті. Зокрема, пояснив, що відпочивав з товаришами в центрі міста, побачив потерпілого, з яким напередодні мав дрібний конфлікт і вирішив з`ясувати стосунки. Підійшовши до ОСОБА_7 , почав наносити йому удари по обличчю, а потім витягнув із своєї сумки стартовий пістолет, ствол якого скерував у напрямку ОСОБА_5 , та висловив погрози про намір її застосування, однак через деякий час, заховавши вказаний пристрій, ще наніс декілька ударів руками в обличчя останньому. ОСОБА_8 вибачився перед потерпілим, згідний відшкодувати завдану моральну шкоду; розуміє свою провину, оскільки не мав би так повестись перед
ОСОБА_9 вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.2 ст.296 КК України, оскільки він вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що характеристика у ОСОБА_4 формальна; на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває; раніше несудимий.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, складеної Залізничним районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області вбачається, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує особу обвинуваченого, щире каяття у вчиненому, відтак, вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Таким чином, можливим є застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового терміну, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні цивільний позов визнав у повному обсязі.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншими суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
У відповідності до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ст.23 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Про питання практики застосування положень щодо відшкодування моральної шкоди йдеться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості, як головного мотиву присудження відповідної компенсації.
У рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги».
Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_5 , зіткнувшись із проблемами, пов`язаними із діяннями обвинуваченого ОСОБА_4 , зазнав моральних страждань, душевних переживань та тривог.
З врахуванням обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки потерпілому ОСОБА_5 заподіяно шкоду, яка підлягає відшкодуванню.
Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_4 звільнити від відбуття призначеного покарання із випробуванням та визначити 1 (один) рік іспитового строку.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, у сумі 1510,24 грн.
Цивільний позов задоволити.
- металевий предмет, схожий на пістолет з виграюваним маркуванням на затворі «EKOL Majarov» та серійним номером НОМЕР_3 , магазин до пістолета - повернути ОСОБА_4 ;
- патрони 9мм, із зеленою пластмасовою кулею в загальній кількості 11 штук знищити;
- мобільний телефон «Редмі» ІМЕІ1 НОМЕР_4 , ІМЕІ2- НОМЕР_5 повернути ОСОБА_4 .
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1