ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1238/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1565/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15, п.п.1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, задоволено.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено.

Продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 30 листопада 2023 року включно, без визначення розміру застави.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції, враховуючи існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1,2 ч. 2 ст. 115 КК України; тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого, який не має тяжких хвороб та інвалідності; даних про особу обвинуваченого.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.10.2023 скасувати та прийняти по справі нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити; клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою, - задовольнити. Змінити запобіжний захід стосовно тримання під вартою ОСОБА_7 на будь-який інший, не пов`язаний з триманням обвинуваченого в умовах СІЗО № 27.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що в клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, необґрунтовано існування ризиків взагалі, а сама по собі тяжкість покарання за інкриміноване діяння не може бути єдиною підставою тримання особи під вартою.

Ризик переховування ґрунтується суцільно на припущеннях та доказів, які б свідчили про такі дії ОСОБА_7 до клопотання не додано.

Ризик знищення речей взагалі є неспроможним, адже всі речі, що мають значення для кримінального провадження, знаходяться у райвідділку поліції на зберіганні.

Ризик впливу на потерпілого та свідків також не підтверджується жодними доказами, тим більш, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не пам`ятають самої події, то і впливати немає на що.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не підтверджується доказами, та посилання на відсутність офіційних доходів гнем свідчить про можливе вчинення нового злочину, тим більше, що інкриміноване діяння не є корисливим.

ОСОБА_7 працював неофіційно, мав у власності автомобіль, має на утриманні двох дітей, тому всі припущення, зазначені у клопотанні прокурора, є надуманими та не підтвердженими доказами.

Колегія суддів Жовтневого районного суду м. Харкова не надала належної оцінки доводам сторони захисту та винесла необґрунтовану ухвалу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді