Справа № 203/5632/23
Провадження № 1-кс/0203/4403/2023
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

23 жовтня 2023 року слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Дніпро скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 18 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року під № 0000315, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2023 року заявник ОСОБА_3 подала слідчому судді в порядку п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України скаргу на рішення у формі постанови від 18 жовтня 2021 року слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 про закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінального провадження № 0000315, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, обґрунтовуючи таку вимогу наявними численними порушеннями вимог КПК України, оскільки слідчим не проведено необхідних слідчих дій для встановлення обставин, визначених ст. 91 КПК України, а постанова не містить належного обґрунтування прийнятого рішення, оскільки судово-медична експертиза завданих ОСОБА_5 , який не є фігурантом іншого кримінального провадження, під час обшуку тілесних ушкоджень слідчим не призначалась і не проводилась, обставини участі в проведенні обшуку в якості понятого - дійсного працівника поліції проігноровані, так само як і не встановлені обставини початку обшуку та побиття чоловіка заявника ОСОБА_5 , який страждає на туговухість, до прибуття слідчої ОСОБА_6 , тобто безпідставного початку обшуку неповноважними особами, обставин незаконного затримання ОСОБА_5 , що в своїй сукупності потягло передчасність закриття кримінального провадження за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, про що слідчий ні заявника, ні потерпілого не повідомив, а про наявність такої постанови стало відомо лише на письмовий запит 28 вересня 2023 року.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог заяви з наведених у ній підстав.

Слідчий, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, подавши через канцелярію суду для огляду матеріали кримінального провадження №0000315.

Заслухавши думку скаржниці, перевіривши доводи скарги, дослідивши додані до неї докази, а також матеріали кримінального провадження № 0000315, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, під процесуальним керівництвом Дніпропетровської обласної прокуратури, з 07 травня 2021 року здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено на підставі ухвали слідчого судді до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000315, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, за викладеним у заяві ОСОБА_3 , власниці будинку АДРЕСА_1 , фактом незаконного застосування фізичної сили та спецзасобів (кайданок) під час проведення в цьому домоволодінні обшуку 09 березня 2021 року та спричинення ОСОБА_5 , тілесних ушкоджень поліцейськими Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 від 18 жовтня 2021 року кримінальне провадження № 0000315 від 07 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, дослідженого в судовому засіданні, останні не містять доказів отримання оскаржуваної постанови, а сама по собі наявність супровідного листа не свідчить про вручення копії постанови заявниці, у зв`язку з чим слідчий суддя виходить з єдиного наданого доказу часу отримання такої копії постанови конверту з датою поштового штемпеля, в якому надійшла копія постанови 28 вересня 2023 року за супровідним листом з вих. № Б-3993/15-02-3-3468/23 (а.с.3), що свідчить про дотримання десятиденного строку подання скарги з моменту отримання копії постанови відповідно до ч.1 ст. 304 КПК України.

За змістом оскаржуваної постанови слідчий на підставі даних довідки про результати перевірки за фактом протиправних дій окремих поліцейських Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області в порядку службового розслідування та протоколів допитів свідків - оперуповноважених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які брали участь у проведенні обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 , дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Як видно з оскаржуваної постанови, слідчий виходив з того, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений частиною 2 ст. 365 КК України полягає у вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Проте такі висновки слідчого помилкові та не відповідають диспозиції частини 2 ст. 365 КК України, зважаючи на наступне.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 365 КК України перевищенням влади або службових повноважень є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб. За ч. 2 ст. 365 КК України кримінальна відповідальність настає за дії, передбачені ч. 1 цієї статті, якщо вони супроводжувалися: 1) насильством або погрозою застосування насильства; 2) застосуванням зброї чи спеціальних засобів; 3) болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові № 13-57кс18 від 05 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13-к) вже аналізувала зміст ч. 2 ст. 365 КК України, зазначивши про те, що із внесенням змін до ст. 365 КК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року № 746-VII суттєво звужено сферу кримінальної відповідальності за перевищення влади або службових повноважень шляхом обмеження кола суб`єктів цього злочину виключно працівниками правоохоронних органів. Попередня редакція ч. 2 зазначеної статті, в якій використовувалося поняття «перевищення влади або службових повноважень», логічно передбачала весь набір ознак, які складають зміст цього поняття згідно з диспозицією ч. 1 ст. 365 КК України, - дії, які явно виходили за межі наданих особі прав чи повноважень і спричинили наслідки у виді істотної шкоди, - у поєднанні з визначеними в ч. 2 наведеної статті ознаками кваліфікованого складу злочину. Натомість із внесенням у зазначену правову норму змін на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» від 21 лютого 2014 року № 746-VIIзаконодавець встановив підставою кримінальної відповідальності дії, передбачені ч. 1 ст. 365 КК України, що містять принаймні одну з альтернативно визначених у ч. 2 цієї статті додаткових ознак, не пов`язуючи їх із настанням будь-яких наслідків.

Велика Палата Верховного Суду в постанові № 13-57кс18 від 05 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13-к) дійшла висновку про те, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, вичерпується діями, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак: супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п. 3 примітки до ст. 364 КК України не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно, помилка у визначенні об`єктивної сторони злочину призвела до неправильного визначення предмету доказування та неповноти досудового розслідування.

Зокрема, слідчим не проводилися слідчі дії, спрямовані на медичне освідування та проведення відповідної судово-медичної експертизи на предмет встановлення наявності чи відсутності, характеру заподіяних тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 та їх причинний зв`язок із діями працівників поліції при проведенні обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 , з огляду на додані до заяви потерпілого в копіях медичні документи та висновок спеціаліста СМЕ від 10 березня 2021 року.

Так само, слідчим не досліджувалися і в оскаржуваній постанові не знайшли оцінки долучені ним же за заявою свідка ОСОБА_3 в якості доказів відеозаписи подій проведення обшуку 09 березня 2021 року, зафіксовані на мобільний телефон заявниці.

При цьому і відеозапис проведення обшуку, який за вимогами ч.10 ст. 236 КПК України мав обов`язково проводитись безперервно з початку слідчої дії та до її завершення при виконанні ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук і є додатком до протоколу обшуку, слідчим в порядку ст. 93 КПК України не здобувався та не досліджувався на предмет підтвердження або спростування доводів заяви та наявності чи відсутності діяння з об`єктивної сторони ч.2 ст. 365 КК України.

Одночасно слідчим не встановлювалися та не перевірялися обставини можливого заподіяння під час проведення обшуку працівниками поліції також і матеріальної шкоди та її розмір, зокрема, стосовно пошкоджених та зниклих речей в домоволодінні, на чому наголошувала у своїй заяві про вчинення злочину ОСОБА_3 як власниця домоволодіння.

Також, слідчий не перевіряв обставини залучення до проведення такої слідчої дії як обшук понятого, який є дійсним працівником поліції, попри пряму заборону участі такої особи за ч.7 ст. 223 КПК України, на чому наголошувалось у заяві про вчинення кримінального правопорушення і обставини чого можуть мати значення для встановлення об`єктивної сторони злочину за ст. 365 КК України.

Тобто слідчим не перевірялися інші слідчі версії, ніж ті, які викладені свідками - оперуповноваженими, які проводили обшук, та наведені в оскаржуваній постанові.

Так само, слідчий суддя відзначає, що висновки службового розслідування та службової перевірки, за результатами яких не виявлено порушень з боку працівників УПП та ДВП, не можуть підміняти собою результати досудового розслідування і мають оцінюватись згідно ст. 94 КПК України в сукупності з іншими зібраними в порядку ст. ст. 92-93 КПК України доказами нарівні з іншими.

Крім того, належить відзначити, що матеріали кримінального провадження містять протокол допиту свідка ОСОБА_9 , який не підписаний особою, яка проводила допит, що ставить під сумнів допустимість цього доказу.

Закриваючи кримінальне провадження слідчий у своїй постанові не навів переліку дій, правомірність яких ним перевірялася на предмет наявності ознак тяжкого злочину, не встановив і діяння, яке за його висновками не містить умислу, не описав, внаслідок чого наявні достатні сумніви у відсутності скоєного і встановлених фактичних обставин, розслідуваних у цьому кримінальному провадженні, не послався (без наведення мотивів такого) на усі здобуті докази, навіть які наявні у матеріалах кримінального провадження, з оцінкою доказового значення кожного, що б за сукупністю останніх могло свідчити про відсутність складів кримінальних правопорушень, а тому висновки слідчого передчасні.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, без проведення в повному обсязі наведених вище слідчих (розшукових) дій, без перевірки доказів затримання особи, застосування до нього насильства, спричинення болісних дій, заподіяння матеріальної шкоди власниці домоволодіння пошкодженням майна, речей, рішення слідчого про закінчення досудового розслідування закриттям кримінального провадження визнається незаконним і необґрунтованим, а прийнята про це постанова підлягає скасуванню, що тягне необхідність подальшого проведення всього обсягу процесуальних дій та встановлення всіх обставин, лише за сукупністю чого можливо прийняти законне та обґрунтоване рішення про закінчення досудового розслідування в одній із форм, передбачених ст. 283 КПК України.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_4 від 18 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 травня 2021 року під № 0000315, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України - скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0000315 повернути Третьому слідчому відділу ( з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, для подальшої організації досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена і оголошена учасникам судового провадження о 16 год. 30 хв. 27 жовтня 2023 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1