Дата документу 12.02.2024 Справа № 333/380/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/380/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/118/24 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

підозрюваного ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 12 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 12 січня 2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні № 0001091 від 28.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що наказом командира військової частини від 08.11.2023 № 319 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_8 призначено на посаду старшого стрільця та зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_11 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_11 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_8 , згідно з вимогами ст.ст.9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст.28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

28 грудня 2023 року, приблизно о 10:05 год., заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення майор ОСОБА_12 , знаходячись в місці тимчасової дислокації військової частини в Запорізькій області, під час шикування особового складу військової частини зачитав бойове розпорядження майора ОСОБА_13 , № 397дск від 17.12.2023, щодо зайняття оборонних позицій на визначених рубежах на території Запорізької області, а також ведення оборонного бою, у разі необхідності, та надав наказ про його виконання.

Після цього солдат ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відмовився виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.65 Конституції України ст.ст.9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_12 , який відповідно до вимог ст.ст.29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, не виконав наказ заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_12 , направлений на реалізацію бойового розпорядження командира майора ОСОБА_13 , №397дск від 17.12.2023, щодо зайняття оборонних позицій на визначених рубежах на території Запорізької області, а також ведення оборонного бою, у разі необхідності, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

Таким чином, ОСОБА_8 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України - непокорі, тобто у іншому умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану.

11.01.2024 ОСОБА_8 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Підозрюваний в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, в задоволенні клопотання просив відмовити. Зазначив, що має проблеми зі здоров`ям та через великі навантаження почалися болі у коліні. 16 листопада 2023 року він повідомив командування, що не може виконати наказ, його вигнали з частини, забрали зброю, однак він не переховувався. Вказав, що він повернувся до частини та його направили до ВЛК, яка в свою чергу дала висновок, що необхідне хірургічне втручання. 12 грудня 2023 року ним було подано рапорт на лікування.

Захисник заперечувала проти клопотання, зазначила що її підзахисний мав скарги на болі у коліні, однак військова частина відмовилась направити підозрюваного на лікування. Вказала, що ОСОБА_8 після проходження лікування не відмовлявся виконувати бойові розпорядження. Також 20 грудня її підзахисний подав рапорт на звільнення від проходження військової служби у зв`язку з тим, що його матір є інвалідом 2-ї групи. Однак цей рапорт був проігнорований командуванням. Вказала, що ОСОБА_8 не переховувався, знаходився у військовій частині та зазначені в клопотанні ризики є необґрунтованими, просила суд не обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали заявлене клопотання. Вказали на наявність обґрунтованої підозри відносно підозрюваного та ризиків, визначених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 12 січня 2024 року по 11 березня 2024 року.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи (несення військової служби); утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; прибувати до слідчого, прокурора або суд за першою вимогою.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у розмірі 60560 гривень, слідчий суддя вважав встановленим та доведеним наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення, та слідчим доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам,передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, яка підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_8 інкримінується відмова виконувати бойовий наказ командира. Однак, під час проходження служби у стані здоров`я військовослужбовця відбулись невідворотні зміни, а саме проблеми з колінними суглобами. Внаслідок чого військовослужбовець неодноразово звертався зі скаргами на стан здоров`я до медиків медичної роти, однак жодного лікування останньому не призначалось. Натомість спрямовано військовослужбовця для проходження військово-лікарської комісії до військової частини. При цьому, ОСОБА_8 пояснював, що потребує проходження обстеження та лікування, а не оскаржував ступінь придатності для проходження військової служби. Під час проходження ВЛК розуміючи, що скарги на його проблеми зі здоров`ям ігноруються ОСОБА_8 був вимушений звернутись до МДЦ «Діасервіс» з метою отримання належного обстеження та лікування. Про результат рішення ВЛК до дня доведення наказу ОСОБА_8 взагалі не знав. 14.12.2023 року з дотриманням вимог ст.14 Статуту внутрішньої служби у ЗСУ ОСОБА_8 подано рапорт про надання направлення на лікування. 28.12.2023 року ігноруючи проблеми зі здоров`ям військовослужбовця та попри неодноразові звернення останнього командиром навпаки доведено бойовий наказ. Таким чином, з урахуванням порушень допущених командуванням та наявністю підстав та причин, що перешкоджали виконанню наказу, наказ доведений в порушення вимог Статуту та як наслідок його доведення є незаконним, а підозра є необґрунтованою.

Вказує, що ризик переховування від слідства жодним чином не підтверджений. Підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, за яким проживає разом з дружиною та дитиною, має мати, яка є інвалідом ІІ групи.

Ризик впливу на свідків також відсутній, оскільки на момент розгляду клопотання слідством вже допитано свідків, крім того свідки у даному провадженні на теперішній час перебувають в зоні активним бойових дій та у ОСОБА_8 відсутня можливість доступу до вказаних осіб.

Також зазначає, що слідчим суддею застосовано закон, який не підлягав застосуванню в частині місця попереднього ув`язнення, а саме тримання у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування взяті під варту військовослужбовці можуть триматися в окремих ізольованих приміщеннях казарменого типу Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. Тобто, місцем попереднього ув`язнення військовослужбовців є виключно гауптвахта Військової служби правопорядку, утримання діючого військовослужбовця у слідчому ізоляторі є неприпустимим.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та наполягали на її задоволенні. При цьому зазначили, що умови утримання підозрюваного під вартою не відповідають закону, оскільки його повинні тримати в спеціальних місцях утримання.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, відомості стосовно особистості підозрюваного, обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя при розгляді відповідного клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, вірно врахував наявність пред`явленої ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, яке за своєю класифікацією відноситься до тяжких злочинів.

Згідно з матеріалами провадження, першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001091 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, відомості про яке 28.12.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

11.01.2024 року в рамках кримінального провадження № 0001091 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.402 КК України.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо необґрунтованості висунутої підозри, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею належним чином і в повній мірі дослідженні у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_8 міг скоїти цей злочин.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення.

При цьому слід зазначити, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України на наступних етапах досудового розслідування та судового розгляду.

Перевіряючи надані слідством докази на предмет обґрунтування ініціатором клопотання висунутої підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що з огляду на відомості, які містяться у повідомленні про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, протоколах допиту свідків, висунута останньому підозра є обґрунтованою на даній стадії провадження, а тому такі доводи захисника відхиляються.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є частково обґрунтованими.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, суд бере до уваги серйозність висунутої останньому підозри за вчинення тяжкого злочину в умовах воєнного стану, та очікуване покарання, дані про його особу, який будучи військовослужбовцем зобов`язаний був неухильно дотримуватись законів України, зареєстрований в іншій області України, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик переховування лише збільшується, що свідчить про доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Стосовно доведеності ризику, передбаченого п.3 ст.177 КПК України, відносно того, що підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що він є також в повній мірі доведений, остільки на теперішній час в ході досудового розслідування проводиться повне та всебічне вивчення та встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, та ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем, як і свідки у кримінальному провадженні, розуміючи фактичні обставини та знаючи свідків, яким можуть бути відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, може впливати на них для надання сприятливих для нього пояснень.

Між тим, доводи адвоката про недоведенність ризику, передбачених п.5 ч.1 ст.177 КПК України слід визнати слушними.

Заявлений слідчим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає недоведеним, оскільки підозрюваний раніше не судимий, при цьому, слідчим та прокурором в судовому засіданні не було надано доказів вчинення підозрюваним за цей час інших кримінальних правопорушень.

Однак, згода апеляційної інстанції з необґрунтованістю заявленого слідством ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України не впливає на висновок про доцільність застосування запропонованого ініціатором клопотання запобіжного заходу через доведеність ризику переховування підозрюваного та впливу на свідків, що є переконливим та вагомим для вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованості певних ризиків, передбачених ст.177 КК України не знайшли свого підтвердження і під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування стосовно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Більш того, відповідно до вимог ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Окремо слід зауважити на застосуванні у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України по відношенню до ОСОБА_8 через визначення розміру застави, альтернативного запобіжного заходу, якій діятиме у разі внесення встановленої суми.

Визначений слідчим суддею розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є необхідним для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, та свідчить про розв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Посилання захисника на міцність соціальних зв`язків підозрюваного не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Доводи апеляційної скарги про неможливість підозрюваного проходити військову службу через незадовільний стан здоров`я колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в наданих матеріалах наявна довідка ВЛК від 12.12.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_8 придатний до служби у десантно-штурмових військах.

Не заслуговують на увагу і доводи про порушення правил утримання підозрюваного, як військовослужбовця, оскільки вимоги Закон України «Про попереднє ув`язнення» не зобов`язують тримати військовослужбовців виключно на гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, визначення місця тримання військовослужбовців покладається на відповідальних осіб Державної кримінально-виконавчої служби України.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді слідчим суддею питання щодо обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, що обумовлює відхилення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.404, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4