Справа № 152/1292/23
В И Р О К

іменем України

24 січня 2024 року м. Шаргород

Справа №152/1292/23

Провадження №1-кп/152/20/24

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000177 17.08.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, особу якої встановлено за паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим 16.07.2022 року органом 0540, з неповною середньою освітою, неодруженої, офіційно не працевлаштованої, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимої вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік на підставі ст.75 КК України та з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, особу якого встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 07.08.2008 року Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого в силу вимог ст.89 КК України,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального

провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні прокурора

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винними у вчиненні якого визнаються обвинувачені.

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.05.2023 року, яким її засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, та обвинувачений ОСОБА_4 вирішили вчинити крадіжку чужого майна, зокрема, яблук, а саме: 16.08.2023 року приблизно о 14 годині, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою між собою, узявши заздалегідь приготовлені пропіленові мішки, прийшли до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0115, на якій розміщений яблуневий сад сорту «Вільямс Прайд» і яка знаходиться поблизу с. Джурин Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області та належить ОСОБА_8 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, а обвинувачена ОСОБА_3 повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом струшування яблук з тридцяти чотирьох дерев, викрали 721 кг. яблук сорту «Вільямс Прайд», після чого покинули територію саду, розпорядившись викраденими яблуками на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №5137/23-21 від 22.08.2023 року, ринкова вартість одного кілограма яблук сорту «Вільямс Прайд» станом на 16.08.2023 року складала 11,57 грн.; ринкова вартість одного кілограму підбору яблук сорту «Вільямс Прайд» станом на 16.08.2023 року складала 2,50 грн.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 8341 (вісім тисяч триста сорок одна) гривня 97 (дев`яносто сім) копійок, з розрахунку, що вартість одного кілограма струшених з дерев яблук сорту «Вільямс Прайд» складає 11,57 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) за попередньою змовою групою осіб, вчинену в умовах воєнного стану, а ОСОБА_3 ще й повторно.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачені, досліджені документи та докази, зібрані стороною обвинувачення.

Стороною обвинувачення не заявлялося клопотання про допит свідків обвинувачення.

Стороною захисту клопотання про допит свідків чи приєднання і дослідження доказів захисту не заявлялися, при цьому вказаного права сторона захисту позбавлена судом не була.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовий розгляд не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с.161).

При цьому, потерпілий ОСОБА_8 03.10.2023 року подав до Шаргородського районного суду заяву, а 06.12.2023 року розписку про розгляд кримінального провадження у його відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду та повідомив суд, що не має матеріальних та моральних претензій до обвинувачених, при призначенні обвинуваченим покарання просить їх суворо не карати, фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє (а.с.23, 157).

Клопотань, пов`язаних із здійсненням судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, потерпілий ОСОБА_8 не заявляв.

Прокурор ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх захисники адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілого ОСОБА_8 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , враховуючи подану потерпілим заяву, суд вважає можливим за його відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілого.

Крім того, суд враховує, що потерпілий у поданих заяві і розписці повідомив про те, що ним не оспорюються фактичні обставини справи.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке інкриміноване йому у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 30.11.2023 року, визнав у повному обсязі, щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суду обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 16.08.2023 року разом з ОСОБА_3 збирали яблука з яблунь-дичок по ярках за селом Джурин, поблизу яблуневого садка, що належить ОСОБА_8 . Білі пропіленові мішки в кількості 30 штук вони взяли з дому. Зібраних ними яблук було мало, оскільки вони зібрали лише 1,5 мішка, тому за його пропозицією вирішили зайти на територію яблуневого саду, що належить ОСОБА_8 , щоб там назбирати яблук. Він вважав, що за вказаним садом ніхто не доглядає, оскільки було багато яблук на землі, які були частково гнилі. ОСОБА_3 погодилася на його пропозицію збирати яблука в саду. Спершу вони мали намір збирати ті яблука, що були на землі, але виявилося, що яблука гнилі, тому вирішили обтрушувати з дерев. Так, він струсив з 34 яблунь яблука, які були фіолетового кольору, після чого ОСОБА_3 збирала в мішки. Всього вони натрусили 721 кг яблук сорту «Вільямс Прайд», які зібрали у 15 мішків. Він відносив мішки із території саду і складав на території тракторної бригади колишнього сільськогосподарського підприємства. ОСОБА_3 зателефонувала до ОСОБА_9 , який має транспортний засіб автомобіль «ГАЗЕЛЬ», щоб перевіз яблука на пункт здачі в с. Джурин до ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_9 приїхав за яблуками, то ні він, ні ОСОБА_3 не повідомляли йому, де вони набрали яблук. Він повантажив мішки з яблуками в автомобіль ОСОБА_9 і вони поїхали на пункт прийому яблук. ОСОБА_10 поважив яблука, їх виявилося 721 кг., після чого розрахувався з ними. Але грошові кошти за яблука отримала ОСОБА_3 . Разом з ОСОБА_3 він пішов у місцевий магазин, де вони з виручених за яблука грошей віддали свої борги, після чого йому залишилося лише 200 грн., за які він придбав продукти харчування.

До того ж, обвинувачений ОСОБА_4 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, просить його суворо не карати, оскільки він виправив свою поведінку, відшкодував потерпілому заподіяні злочином збитки, сплативши грошові кошти в сумі 4171 грн., що становить половину заподіяних останньому збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а іншу частину повернула ОСОБА_3 .

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи допитаною під час судового розгляду, винуватою себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке інкриміновано їй у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 30.11.2023 року, визнала у повному обсязі, щиро покаялася, зазначила, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готова нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування вона активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, так як приймала участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надала показання щодо обставин та способу вчинення кримінального правопорушення, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суду обвинувачена ОСОБА_3 показала, що 16.08.2023 року разом з ОСОБА_4 збирали яблука з яблунь-дичок за селом Джурин, поблизу яблуневого садка, що належить ОСОБА_8 . Білі пропіленові мішки в кількості приблизно 30 штук вони взяли у ОСОБА_10 , якому потім повинні були здати яблука. За пропозицією ОСОБА_4 вони вирішили зайти на територію яблуневого саду, що належить ОСОБА_8 , щоб там назбирати яблук. Те, що садок належить ОСОБА_8 , вона знала, але так як територія не охоронялася і було багато яблук на землі, то вона вважала, що за садом ніхто не доглядає. Вона погодилася на пропозицію ОСОБА_4 зайти на територію саду без будь-якого примусу чи погроз з боку останнього, щоб збирати яблука, які були на землі, але виявилося, що яблука гнилі, тому вирішили обтрушувати з дерев. Так, ОСОБА_4 обтрушував яблука з дерев, а вона збирала в мішки. Всього ОСОБА_4 обтрусив 34 яблуні, в цілому натрусили 721 кг яблук сорту «Вільямс Прайд», які зібрали приблизно у 20 мішків. Поки вона збирала яблука в мішки, то ОСОБА_4 відносив мішки із території саду і складав на території тракторної бригади колишнього сільськогосподарського підприємства. Після того, як ОСОБА_4 переносив мішки з території саду, вона зателефонувала до ОСОБА_9 , який має транспортний засіб автомобіль «ГАЗЕЛЬ», щоб перевіз яблука на пункт здачі в с. Джурин до ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_9 приїхав за яблуками, то ні вона, ні ОСОБА_4 не повідомляли йому, де вони набрали яблук. ОСОБА_4 повантажив мішки з яблуками в автомобіль ОСОБА_9 і вони поїхали на пункт прийому яблук до ОСОБА_10 , котрий поважив яблука, їх виявилося 721 кг., після чого розрахувався з ними та заплатив 1130 грн. З вказаних грошей 200 грн. вона відразу заплатила водію ОСОБА_9 . Після цього разом з ОСОБА_4 вона пішла у місцевий магазин, де з виручених за яблука грошей кожен з них віддав свої борги, а на ті кошти, що залишилися, вона придбала продукти харчування.

До того ж, обвинувачена ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, просить її суворо не карати та дати можливість виправитися в умовах, що не пов`язані з ізоляцією від суспільства, оскільки вона виправила свою поведінку, відшкодувала заподіяні злочином збитки в сумі 4171 грн.

Крім зізнавальних показань обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами:

- заявою потерпілого ОСОБА_8 від 03.10.2023 року, з якої убачається, що останній не має претензій як матеріального, так і морального характеру до обвинувачених (а.с.23);

- відомостями, що містяться у витягу з ЄРДР про внесення заяви ОСОБА_8 про вчинення крадіжки яблук сорту «Вільям Прайд» 16.08.2023 року з його садка, що знаходиться за селом Джурин (а.с.74);

- даними, що містяться в рапорті чергового ВП №2 Жмеринського РВП від 17.08.2023 року про надходження заяви від ОСОБА_8 про вчинення крадіжки яблук сорту «Вільям Прайд» 16.08.2023 року невідомими особами з його садка, що знаходиться за селом Джурин (а.с.75);

- відомостями, що містяться в протоколі прийняття заяви від ОСОБА_8 від 17.08.2023 року, відповідно до яких останній повідомив, що 16.08.2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 викрали з його саду, що розташований за селом Джурин, яблука сорту «Вільямс Прайд» в кількості 721 кг. (а.с.76);

- відомостями, що містяться у протоколі огляду місця події від 17.08.2023 року, який проводився з участю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також потерпілого ОСОБА_8 , з яких вбачається, що місцем огляду є яблуневий сад, який належить ОСОБА_8 та розташований за селом Джурин у напрямку руху до населеного пункту Сапіжанка, праворуч від якого знаходяться приміщення ферм, біля яких за 500 метрів за поворотом ліворуч наявна дорога з асфальтованим покриттям. Праворуч від цієї дороги знаходиться дерев`яний паркан із металевою сіткою та металеві ворота із металевою сіткою, через які здійснюється вхід у сад. Праворуч від воріт знаходиться металевий вагончик. Від входу в сад праворуч знаходяться дерева яблунь, що висаджені рядами, на відстані 2 метри одне дерево від іншого. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ході огляду вказали на 34 дерева яблунь сорту «Вільямс Прайд», з яких рвали яблука; фототаблицями до протоколу огляду місця події (а.с.78, 79-85);

- заявою ОСОБА_10 від 17.08.2023 року про добровільну видачу працівникам поліції 27 мішків з плодами яблук, які йому здали 16.08.2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.86);

- відомостями, що містяться в протоколі огляду від 17.08.2023 року, який проводився з участю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , а також потерпілого ОСОБА_8 , з яких вбачається, що предметом огляду є поліетиленові мішки в кількості 27 штук, що наповнені яблуками, які, як повідомив ОСОБА_10 , йому здали 16.08.2023 року приблизно о 20 годині ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Усі яблука у вказаних мішках однакові, мають червоний колір. Зі слів ОСОБА_8 , вказані яблука сорту «Вільямс Прайд». В ході огляду здійснено зважування вказаних яблук, що знаходилися в мішках, та встановлено, що їх вага складає 721 кг.; фототаблицями до протоколу огляду (а.с.87, 88-95);

- відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту від 14.09.2023 року за участю підозрюваних ОСОБА_11 та ОСОБА_3 , з яких убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 показали та розказали про обставини вчинення крадіжки яблук сорту «Вільямс Прайд» з яблуневого саду, що знаходиться за селом Джурин та належить ОСОБА_8 , вказали на мету свого приходу у яблуневий сад, зокрема, з метою крадіжки яблук, та на свої дії, спрямовані на вчинення крадіжки, місце, де ОСОБА_4 обтрушував яблука з 34 дерев яблунь, а ОСОБА_3 збирала ці яблука у мішки (а.с.105);

- безпосередньо переглянутим в судовому засіданні відеозаписом вказаного вище слідчого експерименту, що міститься на електронному носієві диску «DVD-R», з якого убачається, що підозрювані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на пропозицію слідчого ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_12 добровільно розказали про обставини вчинення крадіжки яблук сорту «Вільямс Прайд» з яблуневого саду, що знаходиться за селом Джурин та належить ОСОБА_8 , показали місце, де на момент вчинення крадіжки яблук росли 34 дерева яблунь, з яких ОСОБА_4 обтрушував яблука, а ОСОБА_3 збирала обтрушені яблука у мішки, та які на момент проведення слідчого експерименту були зрізані; підозрювані повідомили, що мішки для яблук заздалегідь взяли у ОСОБА_10 , якому у наступному здали яблука за грошові кошти в сумі 1130 грн.; підозрювані в ході слідчого експерименту також повідомили, що яблуневий сад не був огороджений та не охоронявся (а.с.106);

- постановою слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП від 17.08.2023 року про визнання яблук сорту «Вільямс Прайд» загальною вагою 701,4 кг. речовим доказом та про повернення їх власникові ОСОБА_8 для подальшого зберігання (а.с.96);

- розпискою ОСОБА_8 від 17.08.2023 року про отримання від працівників поліції на відповідальне зберігання яблук сорту «Вільямс Прайд», що зберігаються у 27 мішках, загальною вагою 701,4 кг., до вирішення кримінальної справи (а.с.97);

- висновком експерта за №5137/23-21 від 22.08.2023 року, з якого вбачається, що ринкова вартість одного кілограму яблук сорту «Вільямс Прайд» станом на 16.08.2023 року складала 11,57 грн.; ринкова вартість одного кілограму підбору яблук сорту «Вільямс Прайд» станом на 16.08.2023 року складала 2,50 грн. (а.с.100-102).

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, дослідив, проаналізував показання обвинувачених, всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання їх правових позицій.

Таким чином, обвинувачені були вільними у реалізації своїх процесуальних прав.

В судовому засіданні 08.12.2023 року прокурором ОСОБА_5 , в порядку ст.338 КПК України, подано до суду та вручено учасникам судового провадження обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням від 30.11.2023 року (а.с.151-156), яким змінено обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, зокрема, в частині кваліфікаційної ознаки крадіжки вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб.

Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження, в тому числі обвинувачені, не заперечували.

Тому суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом, відповідно до вимог ст.17 КПК України, доведено винуватість обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні 16 серпня 2023 року у період часу з 14 години до 16 години крадіжки яблук сорту «Вільямс Прайд» з яблуневого саду, що належить ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а ОСОБА_3 також повторно.

Виходячи із аналізу вимог п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), форму вини, мотив і мету його вчинення, а правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті КК, а й точне формулювання об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Обвинувачення, висунуте стороною обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , повністю відповідає вимогам п.13 ч.1 ст.3, п.п.1-3 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

При цьому, обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

З правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 23.06.2020 року у справі №159/3738/16-к вбачається, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з аналізу і оцінки показань обвинувачених, досліджених під час судового розгляду письмових та електронних доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні 16 серпня 2023 року у період часу з 14 години до 16 години крадіжки яблук сорту «Вільямс Прайд» з яблуневого саду, що належить ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а ОСОБА_3 також повторно.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин про вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, які викладені в обвинувальному акті від 17.08.2023 року та в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 30.11.2023 року, є проаналізовані вище показання обвинувачених, досліджені судом письмові та електронні докази, відомості, що містяться в протоколах слідчого експерименту, огляду місця події, огляду предметів, висновок експерта.

При цьому, суд зауважує, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приймали участь у огляді місця події, у слідчому експерименті, у огляді предметів (яблук), та повідомили, у тому числі, і про обставини вчинення крадіжки яблук, і про роль кожного у вчиненні злочину, а також про розподіл грошей, які отримали від реалізації викрадених яблук.

Стороною захисту обвинуваченими та їх захисниками у судовому засіданні 29.11.2023 року під час дослідження доказів висловлено думку про те, що слідчий експеримент з обвинуваченими проведено з порушенням вимог ст.240 КПК України, у зв`язку із чим протокол слідчого експерименту та електронний носій з відеозаписом ходу слідчого експерименту вважають неналежним доказом та просять суд не брати його до уваги як неналежний доказ.

При цьому, сторона захисту зазначає, що порушення вимог ст.240 КПК України при проведенні слідчого експерименту полягає в тому, що він проводився на місці, де вже був відсутній яблуневий сад сорту «Вільямс Прайд», так як дерева яблунь були зрізані на момент проведення слідчого експерименту.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо визнання протоколу слідчого експерименту та відеозапису, в якому зафіксовано хід слідчого експерименту неналежними доказами, оскільки в ході слідчого експерименту відтворене місце події, дії обвинувачених, зокрема, яким чином останні зайшли в сад, де та як обтрушували дерева яблунь та збирали яблука в мішки, відтворено місце, куди обвинувачений ОСОБА_4 відносив зібрані обвинуваченою ОСОБА_3 зібрані в мішки яблука.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що протокол слідчого експерименту та електронний носій, на якому зафіксовано хід слідчого експерименту (диск DVD-R), є належними доказами.

Так, ст.85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Вказаний вище слідчий експеримент 14.09.2023 року, як убачається із протоколу та електронного носія (а.с.105, 106), відбувався за участі обох обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 .

При підписанні протоколу слідчого експерименту від 14.09.2023 року ні обвинувачені, ні захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 не висловлювали жодних зауважень чи заперечень щодо дій слідчого СВ ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_13 в частині проведення слідчого експерименту на місці яблуневого саду сорту «Вільямс Прайд», дерева в якому вже були зрізані на момент проведення слідчого експерименту. Більше того, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приймали участь у слідчому експерименті добровільно, без будь-якого тиску, показали на місце, де зайшли у сад ОСОБА_8 , де обтрушували яблука з яблунь, збирали у мішки, у яке місце відносили мішки з яблуками.

Відповідно до вимог ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода. Слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Суд проаналізував ствердження сторони захисту про неналежність протоколу слідчого експерименту та електронного носія з відеозаписом ходу слідчого експерименту і прийшов до висновку, що вказані докази відповідають вказаним вище вимогам ст.240 КПК України та є належними доказами.

Отже, проаналізувавши показання обвинувачених, досліджені докази, враховуючи сукупність всіх встановлених обставин, суд дійшов до переконання про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки наявні всі підстави для ухвалення обвинувального вироку та призначення покарання за вчинений злочин.

Таким чином, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення та вважає доведеним, що обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме: обвинувачена ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення проти власності, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення проти власності за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.05.2023 року, яким її засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, та обвинувачений ОСОБА_4 вирішили вчинити крадіжку чужого майна, зокрема, яблук, а саме: 16.08.2023 року приблизно о 14 годині, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою між собою, узявши заздалегідь приготовлені пропіленові мішки, прийшли до земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0115, на якій розміщений яблуневий сад сорту «Вільямс Прайд» і яка знаходиться поблизу с. Джурин Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області та належить ОСОБА_8 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, а обвинувачена ОСОБА_3 повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом струшування яблук з тридцяти чотирьох дерев, викрали 721 кг. яблук сорту «Вільямс Прайд», після чого покинули територію саду, розпорядившись викраденими яблуками на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №5137/23-21 від 22.08.2023 року, ринкова вартість одного кілограма яблук сорту «Вільямс Прайд» станом на 16.08.2023 року складала 11,57 грн.; ринкова вартість одного кілограму підбору яблук сорту «Вільямс Прайд» станом на 16.08.2023 року складала 2,50 грн.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 8341 (вісім тисяч триста сорок одна) гривня 97 (дев`яносто сім) копійок, з розрахунку, що вартість одного кілограма струшених з дерев яблук сорту «Вільямс Прайд» складає 11,57 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна) за попередньою змовою групою осіб, вчинену в умовах воєнного стану, а ОСОБА_3 ще й повторно.

Кваліфікація дій обвинувачених, згідно із обвинувальним актом із зміненим обвинуваченням від 30.11.2023 року, є вірною.

При цьому, суд враховує роз`яснення Верховного Суду у постанові від 23.05.2019 року у справі №414/876/17, відповідно до яких під користю (корисливим спонуканням, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

Як убачається із показань обвинувачених, вони мали намір викрасти яблука із належного ОСОБА_8 яблуневого саду для того, щоб здати на приймальному пункті за грошові кошти, які використати для задоволення власних матеріальних потреб та інтересів.

Отже, на переконання суду, у діях обвинувачених наявний корисливий мотив.

Також, суд погоджується із кваліфікуючою ознакою злочину, зокрема, вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за попередньою змовою групою осіб, оскільки злочин вчинили дві особи, які заздалегідь, до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення, що відповідає положенню ч.2 ст.28 КК України.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинила крадіжку яблук із саду потерпілого ОСОБА_8 повторно.

Так, з правового висновку Верховного Суду у постанові від 27.09.2018 року у справі №647/1831/15-к вбачається, що судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення. Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Так, суд виходить із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Таким чином, при кваліфікації крадіжки яблук з яблуневого садка, що належить потерпілому ОСОБА_8 , вчиненої ОСОБА_3 , повторність слід зазначати, як кваліфікуючу ознаку, оскільки ОСОБА_3 вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 12 травня 2023 року була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та встановленням іспитового строку у один рік, в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України (а.с.130-131), тобто вчинила кримінальне правопорушення у період іспитового строку.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили крадіжку чужого майна в умовах воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 року за №341/22, від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 року за №757/22, від 06.02.2023 року за №58/2023, від 01.05.2023 року за №254/2023, від 26.07.2023 року за №757/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджені відповідними Законами України, зокрема, Законом України від 02.05.2023 року №30-58-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», було продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 18.08.2023 року, а Законом України від 27.07.2023 року №3275-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18.08.2023 року строком на 90 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Тому, кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжки, вчинені, зокрема, в умовах воєнного стану, суд вважає вірною.

Отже, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення за ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд враховує, що ними вчинено умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілого, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_4 та ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 щиро покаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення.

Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.10.2022 року у справі №557/970/21 вбачається, що щирим каяттям є відверта негативна оцінка винним своєї кримінально караної поведінки, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину, а отже, характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину суто з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок та визнає його антисуспільний характер, про що мають свідчити й об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене вище, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, застосовуючи вище викладений правовий висновок Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Поведінка обвинуваченої ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про негативну оцінку своїх дій та щирий жаль з приводу вчинених дій, їх осуд.

Тому, застосовуючи вище викладений правовий висновок Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к вбачається, що під активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 щиро покаявся. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях обвинуваченого, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, застосовуючи вище викладений правовий висновок Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням.

Обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася. До того ж доведеність винуватості ґрунтується, у тому числі, й на зізнавальних показаннях обвинуваченої, що також підтверджує наявність вищевказаної пом`якшуючої обставини.

Тому, суд, застосовуючи вище викладений правовий висновок Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, яка не зазначена у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням.

Крім того, суд звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_8 у заяві до суду від 03.10.2023 року та в розписці від 06.12.2023 року повідомив про відсутність матеріальних та моральних претензій до обвинувачених (а.с.23, 157).

При цьому обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , надаючи показання в суді повідомили, що в ході здійснення досудового розслідування відшкодували потерпілому завдані злочином збитки в сумі 8341,97 грн., зокрема, по 4171 грн. кожен.

Відтак, суд враховує обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 таку пом`якшуючу покарання обставину, передбачену п.2 ч.1 ст.66 КК України, яка не зазначена у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням, як добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд не вбачає.

За місцем проживання в с. Джурин Жмеринського району Джуринською сільською радою ОСОБА_4 характеризується позитивно, відповідно до характеристики від 17.08.2023 року за №738, проживає з батьками та братом (а.с.107, 108).

ОСОБА_4 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської МЛ; звертався за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога з 28.07.2020 року та йому встановлено діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ІІ ст. (F10.2), що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 30.08.2023 року за №1183 (а.с.109).

У суду не виникає сумнівів щодо осудності обвинуваченого ОСОБА_4 під час вчинення злочину, щодо відсутності будь-яких розладів психічної діяльності останнього, оскільки наявність встановленого ОСОБА_14 діагнозу: F10.2 у 2020 році, не підтверджена належними та допустимими доказами щодо наявності розладів психічної діяльності при вчиненні кримінального правопорушення та при розгляді справи в судовому засіданні.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у сторін кримінального провадження також відсутні сумніви у осудності обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки після дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, суд з`ясовував, чи є клопотання та доповнення щодо цих доказів. Разом з тим, сторонами кримінального провадження не заявлено жодних клопотань, в тому числі і про проведення психіатричної експертизи у випадку наявності сумнівів щодо психічного стану обвинуваченого, тоді як суд, відповідно до вимог ст.332 КПК України, не наділений повноваженням самостійно призначати психіатричну експертизу, а лише у випадку, передбаченому п.2 ст.332 КПК України, тобто при необхідності здійснення тривалого спостереження за обвинуваченим та його тривалого дослідження.

При цьому, судом не встановлено вказаних вище обставин.

ОСОБА_4 є несудимим в силу вимог ст.89 КК України, що вбачається із довідки оперативно-довідкової картотеки (ОДК) ГУНП у Вінницькій області від 21.08.2023 року (а.с.110-111, 112-123, 124-125).

З досудової доповіді від 23.10.2023 року, що подана до суду 30.10.2023 року та складена провідним інспектором Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_4 раніше притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень. На даний час судимості ОСОБА_4 погашені. ОСОБА_4 також притягався до адміністративної відповідальності впродовж 2023 року за ч.ч.1, 2 ст.178, ст.183 КУпАП. На теперішній час ОСОБА_4 проживає з батьками та братом у будинку батьків, власного житла не має, не працює, не має стабільного джерела доходу, займається тимчасовими заробітками, тому має потребу у додаткових коштах. За місцем проживання ОСОБА_4 . Джуринською сільською радою охарактеризований задовільно як особа, що займається тимчасовими заробітками, вживає алкогольні напої (а.с.52-54).

Укладач досудової доповіді у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення середній, як і ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб середній (а.с.52-54).

З «Висновку органу пробації про можливість виправлення» ОСОБА_4 вбачається, що виправлення останнього можливе без позбавлення волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_4 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, зокрема, участь у виховних заходах та соціально-корисній діяльності та у проведенні індивідуально-профілактичної роботи (а.с.52-54).

Головуючим суддею у судовому засіданні 08.11.2023 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_15 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав досудову доповідь щодо ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_5 зазначила, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_7 зазначили, що не мають зауважень щодо досудової доповіді.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.

Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_4 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства та окремих осіб.

Отже, суд погоджується із висновком про можливість виправлення ОСОБА_4 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, а тому вважає можливим виправлення обвинуваченого в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, з випробуванням та встановленням іспитового строку, тобто суд вважає висновок органу пробації щодо ОСОБА_4 обґрунтованим.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи ОСОБА_4 , відсутності обтяжуючих покарання обставин, виходячи з загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завданий злочином збиток, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_8 , який при призначенні покарання обвинуваченому покладається на вирішення суду, але зазначає про відсутність матеріальних чи моральних претензій, та просить суд суворо не карати обвинуваченого, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену у судових дебатах прокурором ОСОБА_5 , суд приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_4 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, відповідно до вимог ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Так, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого злочином збитку, як пом`якшуючі покарання обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення кримінального правопорушення, та, на переконання суду, хоч вчинене ним кримінальне правопорушення і порушує конституційні права потерпілого ОСОБА_8 на вільне володіння своїм майном, але суд враховує висновок органу пробації про прийняте ОСОБА_4 рішення не вчиняти в подальшому кримінальних правопорушень, погашення його попередніх судимостей, що свідчить про те, що у нього відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

За місцем проживання в с. Джурин Жмеринського району Джуринською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, відповідно до характеристики від 17.08.2023 року за №737, проживає з донькою та двома синами, котрі є повнолітніми (а.с.126, 128).

ОСОБА_3 не зверталася за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ, що вбачається із довідки Шаргородської МЛ від 30.08.2023 року за №1184 (а.с.128).

З досудової доповіді від 23.10.2023 року, що подана до суду 30.10.2023 року та складена провідним інспектором Жмеринського РС №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. На теперішній час ОСОБА_3 розлучена, має трьох повнолітніх дітей, проживає з сином ОСОБА_16 у власному будинку в с. Джурин. ОСОБА_3 не працює, не має стабільного джерела доходу, займається тимчасовими заробітками, тому має потребу у додаткових коштах. З людьми з антисоціальною поведінкою ОСОБА_3 зв`язків не підтримує, інколи вживає спиртні напої. ОСОБА_3 не усвідомлює серйозність наслідків своїх дій та при вирішенні проблем використовує неадекватні стратегії, які несуть шкоду для оточуючих. Агресії щодо оточуючих ОСОБА_3 не виявляє, конфліктів з односельчанами чи сусідами не має. ОСОБА_3 має плани на майбутнє, зокрема, отримати професійну освіту, працевлаштуватися та не вчиняти правопорушень. За місцем проживання ОСОБА_3 . Джуринською сільською радою охарактеризована задовільно. ОСОБА_3 27.06.2023 року поставлена на облік в органі пробації за вироком Шаргородського районного суду від 12.05.2023 року, була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, проведена оцінка ризиків та складено індивідуальний план роботи з обвинуваченою. Основним критерієм криміногенного фактору визначено матеріальне становище. Так як обвинувачена не працює, то її було направлено до Шаргородського управління Жмеринської філії Вінницького обласного центру зайнятості для працевлаштування, проте, від реєстрації з метою пошуку роботи ОСОБА_3 відмовилася. Для отримання соціальних послуг ОСОБА_3 була направлена органом пробації до КУ «ЦНСП» Джуринської сільської ради, але остання не зверталася в КУ (а.с.48-50).

Укладач досудової доповіді у розділі 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді зазначає, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, а ризик небезпеки останньої для суспільства чи окремих осіб середній (а.с.48-50).

З «Висновку органу пробації про можливість виправлення» ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останньої можливе без позбавлення волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів з боку органу пробації, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_3 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, зокрема, участь у виховних заходах та соціально-корисній діяльності, у проведенні індивідуально-профілактичної роботи (а.с.48-50).

Головуючим суддею у судовому засіданні 08.11.2023 року оголошено досудову доповідь.

Представник Жмеринського РС №2 з питань пробації ОСОБА_15 в судовому засіданні у повному обсязі підтримав досудову доповідь щодо ОСОБА_3 .

Прокурор ОСОБА_5 зазначила, що немає зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник адвокат ОСОБА_6 зазначили, що не мають зауважень щодо досудової доповіді.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 , оцінку ризиків вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та небезпеки її для суспільства та окремих осіб.

Разом з тим, суд не погоджується із висновком органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства.

Так, судом встановлено, що 12.05.2023 року ОСОБА_3 засуджена за вироком Шаргородського районного суду за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з випробуванням та встановленням іспитового строку в один рік (а.с.130-131).

Вирок набрав законної сили 13.06.2023 року.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 винна у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинено нею у період іспитового строку, згідно з вироком Шаргородського районного суду від 12.05.2023 року, а тому покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, встановленими ст.71 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відтак, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодувала завданий злочином збиток, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_8 , який при призначенні покарання обвинуваченій покладається на вирішення суду, але зазначає про відсутність матеріальних чи моральних претензій, та просить суд суворо не карати обвинувачену, враховуючи правову позицію сторони обвинувачення, висловлену прокурором ОСОБА_5 в судових дебатах про неможливість звільнення обвинуваченої від покарання з випробуванням та іспитовим строком, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку позбавлення волі, визначеного санкцією ч.4 ст.185 КК України, за правилами, передбаченими ч.1 ст.71 КК України.

При цьому, при призначенні ОСОБА_3 покарання на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд вважає за необхідне застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Шаргородського районного суду від 12.05.2023 року шість місяців та призначити обвинуваченій остаточне покарання за сукупністю вироків у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Згідно зі статтею 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, за правилами, передбаченими ст.71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення у період іспитового строку.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 вимог ст.ст.69, 75 КК України і призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом, та без його реального відбування, тобто з випробуванням та встановленням іспитового строку, з огляду на вчинення нею тяжкого злочину у період відбування покарання за вироком Шаргородського районного суду від 12.05.2023 року за вчинення кримінального правопорушення проти власності, тобто у період іспитового строку, до того ж в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, що, на переконання суду, свідчить про наявність високого ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільні позови у кримінальній справі не заявлялися, оскільки збитки, заподіяні злочином, обвинуваченими відшкодовано в ході досудового розслідування кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 07.09.2023 року застосовано щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків: 1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, строк дії якої визначено до 06.11.2023 року (а.с.139-140).

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 закінчився, то суд не вбачає підстав для застосування щодо неї запобіжного заходу до набрання цим вироком суду законної сили.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, яблука сорту «Вільямс Прайд» загальною вагою 701,4 кг., які визнано речовими доказами на підставі постанови слідчого від 17.08.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.96), та передано на зберігання до вирішення кримінальної справи потерпілому, слід повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Також, у матеріалах кримінального провадження наявний документ електронний носій (диск), що містить відеозапис проведення слідчого експерименту від 14.09.2023 року (а.с.106). Вказаний документ електронний носій (диск) підлягає зберіганню в матеріалах цього кримінального провадження впродовж всього строку його зберігання, після чого його слід знищити разом з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 22.08.2023 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5137/23-21 (а.с.100-103), вартість експертизи становить 1194,90 грн. (а.с.104).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 1194,90 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в рівних частинах, по 597,45 грн. з кожного.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.100, 122, 124, 373-376 КПК України, на підставі ч.4 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення цього вироку суду.

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та засудити її до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.05.2023 року шість місяців позбавлення волі і остаточно ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 не застосовувати.

Строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_3 вираховувати з дня її затримання на виконання цього вироку суду.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 1194,90 грн. за проведення товарознавчої експертизи від 22.08.2023 року за №5137/23-21 в рівних частинах по 597 (п`ятсот дев`яносто сім) гривень 45 (сорок п`ять) копійок з кожного.

Речові докази: яблука сорту «Вільямс Прайд» загальною вагою 701,4 кг. повернути потерпілому ОСОБА_8 .

Документ електронний носій (диск), що містить відеозапис проведення слідчого експерименту від 14.09.2023 року зберігати в матеріалах цього кримінального провадження впродовж всього строку його зберігання, після чого знищити разом з матеріалами кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1