Справа № 305/186/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 та

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/61/23, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з незакінченою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття покарання за цим вироком обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

Ухвалено обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили, негайно взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання: 05 грудня 2022 року, 10 години 30 хвилин.

Ухвалено речові докази у кримінальному провадженні: плазмовий телевізор «Sensor SLE 48F10M4» та марки «SAMSUNG LE 32R86BD», які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , плазмовий телевізор «LIBERTY LE-3295», який переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_8 , мобільний телефон Марки «NOKIA RM - 969», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , 2 штуки (всього 4 штуки) фрез до столярного верстата BG DK 430, які передано на зберігання ОСОБА_10 , залишити потерпілим як власникам. Спортивні штани чорного кольору, які здані на зберігання до кімнати речових доказів, після набрання вироком законної сили, - повернути потерпілій ОСОБА_8 , одну тканинну рукавичку, знаряддя злому (штикову лопату), які здані на зберігання до кімнати речових доказів, після вступу вироку в законну силу - знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи судимим 05.06.2014, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, судимість не знята і не погашена, на шлях виправлення не став, повторно вчинив корисливий злочин, а саме 11 жовтня 2020 року приблизно о 18 годині 45 хвилин, у АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю господарів, шляхом розбиття пластикового вікна біля дверей незаконно проник до житлового будинку, належного ОСОБА_7 , звідки мав намір викрасти через вікно плазмові телевізори марки «Sensor SLE 48F10M4», вартістю 6087,60 гривні та марки «SAMSUNG LE 32R86BD», вартістю 3300 гривень, загальною вартістю 9387,60 гривень, однак вважаючи, що його викрили сусіди залишив вказані телевізори біля будинку, таким чином з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, поєднаний із проникненням у житло.

Окрім того, у невстановлений слідством точний час, у період із 17 по 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_6 у АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю господарів, шляхом розбиття віконної шибки вхідних дверей, проник до житлового будинку, звідки таємно викрав плазмовий телевізор марки «LIBERTY LE-3295», вартістю 4132,80 гривні, та спортивні штани, вартістю 450 гривень, спричинивши ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4582,80 гривні. Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Окрім того, 20.10.2020, приблизно о 13 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення спиртних напоїв або речей, які можна продати, скориставшись відсутністю господарів, шляхом часткового розбиття пластикового вікна біля вхідних дверей, за допомогою штикової лопати, намагався проникнути до житлового будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_7 , однак був виявлений сусідом ОСОБА_11 , таким чином з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України - незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, поєднаний із проникненням у житло.

Окрім того, 11 квітня 2021 року, приблизно о 17 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у гостях у будинку, що розташований у АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрав з кухонної шафи, належний власниці будинку ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «NOKIA RM - 969», чим заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 500 гривень. Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

05 вересня 2021 року, приблизно о 14:00 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном, скориставшись моментом, коли на території дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 , нікого не було, через незамкнені двері проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав та виніс з вищевказаного дворогосподарства два комплекти по 2 штуки (всього 4 штуки) фрез до столярного верстата BG DK 430, вартістю за один комплект із врахуванням зносу по 725 гривень кожен, спричинивши власнику майна ОСОБА_10 матеріальну шкоди на загальну суму 1450 гривень. Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на незаконність вироку, просить його скасувати. Зазначає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції порушено вимоги ст. ст. 91, 349, 368, 370 КПК України, а саме суд, керуючись ст. 349 КПК України, обмежився визнавальними показами обвинуваченого, та дослідженням доказів, про які вказав у вироку. Відповідно до вироку суду, потерпіла ОСОБА_8 не була присутня на судових засіданнях та не подавала заяву - клопотання про розгляд справи без її участі. Згідно з вимогами ст. 349 КПК України її думка як учасника судового процесу судом не з`ясована щодо можливого не дослідження судом обставин, які не оспорюються. Окремо звертає увагу на те, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання врахував одну з обтяжуючих покарання обставин - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку - ОСОБА_12 , однак у вироку не вказано вік потерпілої, разом з тим, судом не досліджено документи, які б підтвердили похилий вік ОСОБА_12 . Вважає, що суд порушив процедуру оцінки доказів, не дотримавшись вимог ст. 91, 368 КПК України. Також зазначає, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів - процесуальні документи, у яких лише викладені обставини справи, на які посилається сторона обвинувачення. Ці документи не є доказами, а викладені в них обставини повинні бути дослідженими та перевіреними. Просить вирок скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності захисників та потерпілих, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: потерпілі та захисники належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від потерпілих та захисників не надходило; прокурорка та обвинувачений не заперечували щодо проведення судового засідання без участі потерпілих та захисників; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому діянь.

Однак, апеляційним судом встановлено, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 не визнавав факт крадіжки за епізодом від 05.09.2021 у потерпілого ОСОБА_10 , що підтверджується журналом судового засідання від 25.05.2022 (т. 1, а. к. п. 127-128).

При цьому, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції не надано аналізу всім доказам, на які суд посилається у підтвердження вини ОСОБА_6 , а саме: витяг з ЄРДР, протоколи про прийняття заяв від потерпілих про вчинення кримінального правопорушення, протоколи огляду місць події з фото таблицями, рапорти, висновки та довідки щодо вартості викрадених речей. Пославшись на ці докази, суд першої інстанції не зазначив, які саме відомості та факти підтверджують ці докази.

Разом із тим, знаходять своє підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що потерпіла ОСОБА_8 не була присутня на судових засіданнях та не подавала заяву - клопотання про розгляд справи без її участі. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що потерпіла ОСОБА_8 була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, що відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Обгрунтованими визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд при призначенні обвинуваченому покарання, взявши до уваги одну з обтяжуючих покарання обставин - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку - ОСОБА_12 , у вироку не вказано вік потерпілої, а також не досліджено документи, які б підтвердили похилий вік ОСОБА_12 .

Наведене вище свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу свідчить про неповноту судового розгляду, а саме судом не досліджувались обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на наведене, викладені у вироку висновки визнаються такими, що не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, належним чином невмотивованими та необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_6 діянь, а також про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторонами кримінального провадження не заявлялись клопотання про дослідження апеляційним судом тих чи інших доказів на спростування (підтвердження) доводів апеляційної скарги, а в апеляційний скарзі ставиться питання про скасування вироку з направленням кримінального провадження до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про незаконність ухваленого щодо ОСОБА_6 вироку.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При вирішенні питання в частині запобіжного заходу, апеляційний суд враховує положення ст. 419 КПК України, а також ст. ст. 177, 194 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Вказані вище висновки підтверджуються тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , за що йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, та даними про особу обвинуваченого, який раніше судимий, непрацюючий, неодружений, невійськовозобов`язаний.

Наведені обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, наведені вище обставини викликають необхідність тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 ; ч. 2 ст. 185 ; ч. 3 ст. 185 КК України, скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Встановити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 14 січня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: