Справа №589/1795/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/344/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2022 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 28.12.2020 року вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч.1 ст. 309, ст..70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2022 року, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, в яких:

- прокурор просив дослідити дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , скасувати вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2022 року відносно ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.3 ст.187 КК України- до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання бідьш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок суду першої інстанції просив залишити без змін.

- обвинувачений ОСОБА_8 просив скасувати вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства України, а матеріали направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна.

До вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання - з 16.03.2021.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 4 903 грн 50 к.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18.03.2021.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 .

Вважав, що вирок відносно ОСОБА_8 не відповідає меті призначення покарання та принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації.

Вказував, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений жодного каяття з приводу вчиненого не висловив, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження. Вину у вчиненому також не визнав та повідомив про те, що інкримінованих злочинів не вчиняв. Така процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про його намагання уникнути покарання.

Зазначав, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 раніше судимий за умисні, в тому числі і корисливі злочини, реально відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак, після звільнення, належних висновків не зробив та знову зі спливом досить нетривалого періоду часу, вчинив умисні корисливі злочини проти власності, що свідчить про його суспільну небезпеку.

Обвинувачений ОСОБА_8 вважав вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що істотно порушує кримінально процесуальне законодавство України, Конституцію України, Європейську конвенцію з прав людини і основоположних свобод та його право на захист.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснював суду першої інстанції, що відносно нього працівниками поліції були застосовані тортури, працівники поліції змушували його давати показання, що він прийшов пограбувати потерпілого. Він намагався пояснити слідчому, що розбійного нападу не вчиняв, двері в будинок не вибивав, ніяких ушкоджень потерпілому не наносив, а лише розмовляв з потерпілим, а працівники поліції його підставили через те, що він відмовився брати участь у проведенні контрольних закупок в інших справах.

Вважав, що органами досудового слідства були порушені норми ст..65, 66 КК України, ст..62 Конституції України щодо зібрання доказів по справі, а судом було це встановлено та не взято до уваги.

Вказував, що судом першої інстанції було порушено його право на доступ до правосуддя, а саме під час проголошення оскаржуваного вироку 28 листопада 2023 року, як вбачається з журналу судового засідання, обвинувачений присутній не був.

Зазначав, що як вбачається з оскаржуваного вироку, суд в основу обвинувачення поклав покази свідків, які є працівниками поліції, вони є зацікавленими особами в тому, щоб його обинувачити.

Наголошував, що суд в оскаржуваному вироці вказав, що бере до уваги те, що постановою слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві від 17 червня 2021 р. закрито кримінальне провадження № 0001320 за ч.1 ст.365 КК України за відсутністю в діях працівників поліції складу кримінального правопорушення, а правових підстав для зупинення судового провадження до завершення процедури оскарження постанови про закриття провадження по справі закон не передбачає. Вважав такі твердження суду першої інстанції такими, що порушують КПК України. На думку апелянта суд зобов`язаний був відкласти розгляд справи до того моменту, коли буде постановлено остаточне рішення по кримінальному провадженню № 0001320 за ч.1 ст.365 КК України.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

Як встановлено судом першої інстанції 08 березня 2021 року близько 09 год. 30 хв. ОСОБА_8 , вирішив вчинити крадіжку майна з будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 .

І в цей же день, 08.03.2021, в денний час, ОСОБА_8 , разом з іншими особами, яким не повідомляв їм про намір вчинити протиправні злочинні дії прибули до будинку АДРЕСА_3 .

Перебуваючи біля вказаного будинку, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, діючи повторно, через паркан переліз на територію вищезазначеного домоволодіння та відчинив вхідну хвіртку до двору, потім шляхом виставлення віконного скла, проник до будинку звідки вчинив крадіжку майна, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 16 806,65 грн.

Вказані умисні дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Крім того, 16 березня 2021 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, через паркан проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 . Після чого, будучи обізнаним, що ОСОБА_10 знаходиться вдома, почав стукати у двері будинку та вимагати від потерпілого ОСОБА_10 відчинити йому двері та впустити всередину. ОСОБА_10 , злякавшись агресивної поведінки ОСОБА_8 , відмовив йому та повідомив, що двері він відчиняти не буде, попросив ОСОБА_8 припинити стукати в двері та піти з подвір`я його будинку. Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії з метою реалізації свого злочинного наміру, ногою вибив вхідні двері та таким чином проник до будинку вищезазначеного домоволодіння, в якому у той час перебував потерпілий ОСОБА_10 .

Перебуваючи в приміщенні зазначеного будинку, ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 та кулаком своєї руки декілька раз вдарив його по голові і передній частині тулубу, при цьому почав вимагати від нього віддати йому грошові кошти. ОСОБА_10 повідомив йому, що грошей в нього не має та він йому нічого дати не може. ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, дістав розкладний кишеньковий ніж та, тримаючи його в одній руці в розкладеному стані, направив його в бік потерпілого ОСОБА_10 , і разом з цим почав виказувати погрози застосування до потерпілого фізичного насильства і вбивства та продовжував вимагати у потерпілого віддати йому гроші. Потерпілий ОСОБА_10 сприймав його погрози реально та, злякавшись за своє життя, повідомив ОСОБА_8 , що грошей він не має та віддати йому нічого не може. Після цього, ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свої злочинні дії, руками штовхнув ОСОБА_10 в область грудної клітини, внаслідок чого останній впав на підлогу та вдарився задньою частиною голови о підлогу, внаслідок чого на деякий час втратив свідомість. Коли потерпілий ОСОБА_10 прийшов до свідомості, то перебував на підлозі в тому ж місці, де він впав від поштовху ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_10 побачив, як ОСОБА_8 ходить по кімнаті його будинку, перекидає речі та шукає будь-яке цінне майно або гроші. Скориставшись тим, що ОСОБА_8 його не бачить, ОСОБА_10 зателефонував до поліції та повідомив про вчинення відносно нього розбійного нападу, після чого до будинку ОСОБА_10 прибули співробітники поліції та затримали ОСОБА_8 .

Вказані умисні дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, що зазнала нападу, та поєднаний з проникненням у житло.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати, матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції та заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора, просила їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечила, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, з апеляційної скарги прокурора вбачається, що не оскаржуючи вирок в частині доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 прокурор вважав призначене ОСОБА_8 покарання таким, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Разом з тим, з апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що апелянт вважав вирок незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та таким, що істотно порушує кримінально процесуальне законодавство України, Конституцію України, Європейську конвенцію з прав людини і основоположних свобод та його право на захист.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в сукупності із заявленими апелянтами доводами колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду. Так само предметом перевірки судом було дотримання вимог КПК України під час здійснення досудового слідства, а зібраним в результаті доказам надана належна правова оцінка.

Так, з матеріалів справи видно, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочинів визнав частково. Щодо вчинення крадіжки обвинувачений пояснив, що вину визнає частково, а саме визнає те, що викрав майно потерпілого ОСОБА_11 , однак не визнає такої кваліфікуючої ознаки як проникнення в житло. У вчиненні розбою вину не визнав повністю.

Зазначав, що потерпілого ОСОБА_11 він знав раніше, оскільки той був потерпілим у іншому кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_12 був засудженим за вчинення щодо ОСОБА_11 злочинів. Після звільнення з місць позбавлення волі, він неодноразово приходив до ОСОБА_11 , брав у нього метал та здавав для отримання коштів. До цієї крадіжки він приходив до потерпілого десь три рази, в тому числі із ОСОБА_13 . Вирученими коштами він ділився з ОСОБА_11 , тому останній нікому не скаржився. За декілька днів до крадіжки він також заходив до ОСОБА_11 . Двері до його будинку були відчинені, він залишив їх відчиненими напередодні. Тому в день крадіжки він зайшов до будинку безперешкодно. Також хотів набрати металу та здати. В будинку ОСОБА_11 в цей час не було. Якби ОСОБА_13 не взяв пилу, то жодних проблем між ним та ОСОБА_11 не виникло б. В той день вони також взяли мідні дроти та здали їх. За допомогу ОСОБА_12 дав товаришам по 1500 грн, а решту залишив собі. ОСОБА_11 коштів він не встиг дати, бо 5-го числа йому зателефонували з поліції та повідомили, що ОСОБА_11 заявив про крадіжку. Одразу не дав йому коштів, бо не дочекався повернення ОСОБА_11 до будинку. Щодо обставин крадіжки обвинувачений також зазначив, що розуміє, що не мав права брати речі потерпілого, але наголосив на тому, що потерпілий не скаржився і його влаштовувало, що певна частина грошей залишалася йому. Не виключає, що така поведінка потерпілого могла бути викликана страхом перед ним. Але якби потерпілий сказав йому не приходити, він би більше цього не робив.

Щодо обставин обвинувачення у вчиненні розбою ОСОБА_12 пояснював, що 16 числа він приїхав до ОСОБА_11 , заліз до двору через паркан та попросив потерпілого відчинити двері в будинок, потерпілий відчинив через п`ять хвилин. Він запитав у потерпілого для чого той заявив до поліції, на що останній сказав, що цього не робив. Також він запитав чи не викликав потерпілий працівників поліції і в цей час побачив як працівники поліції перестрибують через паркан та забігають в будинок. Коли зайшли поліцейські, то із застосуванням сили поклали його на підлогу та почали бити, від чого в нього залишилися синці по тілу. Через певний час на місце приїхали патрульні, якийсь невідомий чоловік та через 40 хвилин оперативна група. До того як приїхала слідчо-оперативна група, працівники поліції, які забігли в будинок, дали йому в руки його ж ніж, який був прикріплений у нього на поясі, та змусили плювати на руки, щоб залишились потожирові сліди. Після цього поклали ніж на холодильник. Далі ОСОБА_14 з його светра вирізав ножем частину тканини та в повісив на паркан, для того, щоб зробити вигляд, що нібито він, тобто обвинувачений, зачепився, коли залазив у двір до потерпілого. Потім працівники поліції в будинку знайшли маленький рушничок і змусили на нього стати обома ногами, щоб залишилися його сліди. Це тривало хвилин 40, а потім приїхала слідча група. Працівники поліції під погрозами його змушували давати показання, що він прийшов пограбувати потерпілого. Також ОСОБА_12 пояснив, що розбійного нападу не вчиняв, двері в будинок не вибивав, ніяких ушкоджень потерпілому не наносив. Він з потерпілим лише розмовляв. Вказує на те, що працівники поліції його підставили через те, що він відмовився брати участь у проведенні контрольних закупок в інших справах.

Вислухавши та проаналізувавши вказані пояснення обвинуваченого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочинів при зазначених обставинах повністю підтверджується наступними дослідженими судом першої інстанції доказами.

Щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та досліджені: протокол прийняття заяви від ОСОБА_18 про вчинене кримінальне правопорушення від 09 березня 2021 року, протокол огляду місця події від 09 березня 2021 року з фото таблицею до нього, протокол проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2021 року з відеозаписом до нього за участі свідка ОСОБА_15 , протокол проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2021 року з відеозаписом до нього за участю свідка ОСОБА_16 , протокол слідчого експерименту від 21 квітня 2021 з відеозаписом до нього за участі свідка ОСОБА_17 , протокол огляду речей від 23 березня 2021 року, висновок експерта № СЕ-19/119-21/4237-ТВ від 13 квітня 2021, висновок експерта № СЕ-19/119-21/4609-ТВ від 22 квітня 2021 року, протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 09 березня 2021 та протокол додаткового допиту потерпілого від 16 березня 2021 року. Враховуючи зміст вищезазначених доказів, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі. Вказані докази доводять те, що ОСОБА_8 незаконно проник на територію домоволодіння потерпілого ОСОБА_11 , там викрав належні йому речі та розпорядився ними на власний розсуд.

Разом з тим, з апеляційної скарги вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 в цій частині вирок не оскаржує, тому колегія суддів не вдається до їх аналізу.

Щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України судом першої інстанції були допитані працівники поліції, які прибули на місце злочину та стали його оцевидцями.

Так, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_19 (начальник сектору кримінальної поліції) пояснив, що йому стало відомо, що дана особа ( ОСОБА_12 ) знаходиться у потерпілого вдома. Про це повідомила певна особа, яка також зазначила, що потерпілому загрожує небезпека, і вказала його адресу. Хто саме це повідомив, свідок не пам`ятає. Можливо він дізнався цю інформацію від іншого працівника поліції, точно сказати не може. В цей час він знаходився у службовому автомобілі разом з колегами ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 неподалік будинку потерпілого. Приїхавши на місце, приблизно через 10 хвилин, він побачив, що двері до подвір`я, здається, були відчинені, потім уточнив, що точно не пам`ятає. Коли зайшли до подвір`я, то почули розмову в будинку. Перші двері до будинку були відчинені, а інші привідчинені. Зайшли в коридор, першим зайшов він, та побачив в кінці коридору двох чоловіків, приблизно на відстані 1 м один від одного. Один із них був потерпілий, як вони потім дізналися, а інший ОСОБА_12 . ОСОБА_12 стояв біля холодильника, обпершись рукою об холодильник та в цій руці тримав ножа, а потерпілий стояв на кухні біля плити - обпершись на праву чи ліву руку об стіл. В цей час свідок побачив в руках ОСОБА_12 ніж та голосно повідомив йому, щоб він поклав його та що це поліція. Потім повторив знову, оскільки спершу ОСОБА_12 не зрозумів. Після цього ОСОБА_12 поклав ніж на холодильник, ліг на підлогу та поклав руки за голову. Потерпілий в цей час сів та тримався за серце чи за бік. Вони підійшли до потерпілого, який на вигляд мав поганий стан здоров`я, часте дихання і той сказав, що погано себе почуває. Вони з ОСОБА_23 вивели потерпілого на вулицю та викликали швидку допомогу. На подвір`ї потерпілий розповів, що ОСОБА_12 вимагав в нього кошти, однак їх у нього не було. Також повідомив, що раніше ОСОБА_12 вже вчиняв щодо нього злочини. Був засуджений та недавно звільнився. Перед цим він вже приходив до нього та також вимагав кошти і забирав кольоровий метал. Приходив ОСОБА_12 не один. Не повідомляв про ці події поліції, оскільки ОСОБА_12 погрожував йому фізичною розправою. Потім приїхала швидка та забрала потерпілого до лікарні, а ОСОБА_12 забрала слідчо-оперативна група. На тілі потерпілого видимих ознак тілесних ушкоджень він не бачив, однак потерпілий скаржився, що йому погано, та зазначив, що ОСОБА_12 бив його та погрожував ножем.

Також свідок більш детально пояснив, що коли вони заходили до будинку, ще на дворі, то він чув як ОСОБА_12 погрожував потерпілому, що його заріже та вимагав гроші і кольоровий метал. Про це потім повідомив і сам потерпілий, сказав, що ОСОБА_12 погрожував йому ножем, приставляв до горла і бив.

Ці події відбулися після обіду, тобто в проміжок часу між 13 та 18 годинами.

До ОСОБА_12 свідок будь-яких заходів фізичного примусу не застосовував. Також не був свідком застосування таких заходів з боку інших працівників поліції.

Свідок ОСОБА_24 (старший оперуповноважений) суду першої інстанції пояснив, що в один із днів в середині березня 2021 року в другій половині дня в світлу пору доби на автомобілі разом з співробітниками поліції ОСОБА_14 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 він поїхав на виклик до ОСОБА_25 (мікрорайон в м. Шостка). Про виклик йому повідомив ОСОБА_14 , якому попередньо зателефонували, але хто, свідок не знає. Прибули за адресою приблизно за 10 хвилин. Зупинилися недалеко від будинку. Зайшли на подвір`я через хвіртку, яка була зачинена, але не на засув. В подвір`ї, поблизу входу в будинок, він почув стогін з будинку. Коли зайшли до будинку, побачили, що двері до веранди відчинені, а в хату привідчинені. В хаті перебував ОСОБА_12 , якого він раніше знав, та інший чоловік - потерпілий. ОСОБА_12 в руках тримав ніж та стояв біля холодильника, потерпілий стояв поряд з ним, десь за 1,5 м і тримався за серце. З побаченого у нього (свідка) склалося враження, що ОСОБА_12 погрожував потерпілому. Коли зайшли, ОСОБА_14 дав вказівку ОСОБА_12 лягти та покласти ніж. Він це і зробив. Потім він (свідок) разом з ОСОБА_14 вивели потерпілого на вулицю, який сказав, що погано себе почуває. З ОСОБА_12 залишилися ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Потерпілий йому особисто нічого не розповідав. Також він не чув, щоб потерпілий щось розповідав ОСОБА_14 . Потерпілому викликали швидку, хто саме не пам`ятає. Також на місце прибула слідчо-оперативна група. Коли приїхала швидка, свідок поїхав до відділку. З місця події він здається поїхав сам, без інших працівників поліції.

Фізичного насильства щодо ОСОБА_12 він не застосовував та не був свідком застосування такого іншими працівниками поліції. Скарг від ОСОБА_12 не надходило.

Свідок ОСОБА_26 суду першої інстанції пояснив, що з обвинуваченим знайомий по роботі приблизно з 2015 року. В середині березня 2021 в один із днів в світлу пору доби він та ще троє працівників поліції ( ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ) знаходились в автомобілі в мікрорайоні Лазарівка. В цей час ОСОБА_14 зателефонували на мобільний телефон, як він зрозумів з чергової частини, і повідомили про напад на чоловіка за адресою буд. АДРЕСА_4 . Вони одразу туди попрямували. Прибувши на місце через хвилин 10, зупинились біля будинку, колеги пішли першими в двір, а він залишився зачиняти авто. Потім пішов за ними. Хвіртка до двору будинку була відчинена. Двері до будинку також були відчинені. З будинку він почув чоловічий стогін. Коли зайшов в будинок, він побачив ОСОБА_12 , який стояв біля холодильника та тримав в руці ніж. Вони закричали поліція! та було видно, що ОСОБА_12 сам зрозумів, що вони працівники поліції. Він поклав ніж та ліг на підлогу. На його думку, ОСОБА_12 розумів, що вчиняє злочин та буде затриманий, тому одразу ліг. Біля ОСОБА_12 стояв потерпілий, зігнувшись і стогнав. Видимих пошкоджень на потерпілому свідок не бачив. ОСОБА_14 та ОСОБА_20 вивели потерпілого на вулицю, оскільки він сам йти не міг, а він з ОСОБА_21 залишилися з ОСОБА_12 . Знає, що хтось викликав потерпілому швидку. Коли приїхала оперативно-слідча група, він поїхав, при проведенні слідчих дій не був присутній. Також свідок зазначив, що він потім зустрічався з потерпілим і той розповідав, що ОСОБА_12 до нього приходив неодноразово, вимагав гроші за те, що через нього він попав в місця позбавлення волі. В той день він також приходив з цією метою. Крім того, свідок вказав, що знає про те, що раніше ОСОБА_12 вже обкрадав будинок потерпілого, за що був засуджений.

Фізичної сили до ОСОБА_12 працівники поліції не застосовували. Зазначив, що будь-яких дій, пов`язаних з фальсифікацією доказів, про які зазначав ОСОБА_12 , тобто знімання кофти, відрізання шматків та ін. він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_27 (оперуповноважений кримінальної поліції) пояснив, що того дня він разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_22 та ОСОБА_20 були в межах міста на власному автомобілі, коли ОСОБА_14 зателефонували з чергової частини та повідомили, що звернувся громадянин, який стверджував, що йому загрожує небезпека. Вони одразу виїхали за вказаною адресою, це був приватний будинок в Лазарівському мікрорайоні. Прибувши на місце, побачили, що хвіртка відкрита навстіж та почули з будинку чоловічий стогін. За словами свідка, двері в будинок також були відчинені, а тому вони одразу попрямували всередину, де в одній з кімнат побачили потерпілого, який стояв зігнувшись та стогнав, а поряд з ним ОСОБА_28 з ножем в руках. Після того як один з колег вигукнув «поліція», ОСОБА_28 поклав ніж та залишився на місці. При цьому спротиву він не чинив та покинути місце події не намагався. Свідок зазначив, що вони викликали оперативну групу. Ніяких питань свідок ані потерпілому, ані ОСОБА_28 не задавав, однак по обстановці зробив для себе висновки, що потерпілий постраждав від якихось неправомірних дій ОСОБА_28 .

Також судом першої інстанції досліджено, та покладено в основу обвинувального вироку і ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, а саме:

- електронні рапорти №№ НОМЕР_1 та 3291, згідно яких із закладу охорони здоров`я через службу 102 16.03.2021 надійшло повідомлення про госпіталізацію ОСОБА_10 , який повідомив про те, що відомий йому чоловік вимагав гроші, штовхнув його, внаслідок чого потерпілий впав. Потерпілий був доставлений до ЦРЛ №4 в м. Шостка з попереднім діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку та забій потиличної ділянки голови.

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 16.03.2021, в якому він повідомив про те, що 16.03.2021 близько 19:00 год. ОСОБА_8 через паркан проник до двору домоволодіння АДРЕСА_3 , де, погрожуючи ножем, став вимагати гроші, а також наносив удари руками.

- протокол огляду місця події від 16 березня 2021 року з фототаблицею та відеозаписом до нього зафіксовано обстановку на місці події - на території домоволодіння АДРЕСА_3 . В ході огляду виявлено та вилучено: шматок тканини сірого кольору (на паркані, в місці проникнення до домоволодіння); фрагмент картону зі слідом низу підошви з відображенням малюнку у вигляді ліній, шириною 3 та 5 мм, та прямокутних фігур різних розмірів; рушник білого кольору зі слідом взуття на ньому з відображенням малюнку у вигляді фігур неправильної форми; розкладний ніж марки «Browning» з маркуванням на клинку «364».

- протокол затримання ОСОБА_8 від 16.03.2021, згідно якого в ході затримання ОСОБА_8 було вилучено: кофту сірого кольору із капюшоном, з пошкодженням спереду зправа; пару кросівок чорного кольору (шкіряних) ECCO, 40 розміру, з червоними смугами.

- висновок експерта № СЕ-19/119-21-3454-ТР від 30.03.2021, згідно якого фрагмент трикотажного матеріалу, який вилучений 16.03.2021 з паркану будинку АДРЕСА_3 та трикотажний матеріал кофти, вилученої у ОСОБА_8 , складають між собою одне ціле.

- висновок експерта №СЕ-19/119-21/3456-ТР від 26.03.2021, відповідно до якого сліди низу підошви взуття на вирізі картону та на вирізі рушника залишені взуттям з такою ж формою, розмірами, розташуванням і взаєморозташуванням елементів, які утворюють малюнок, що на підошві кросівки на ліву ногу, вилученої у ОСОБА_8 під час проведення обшуку та його затримання 16.03.2021.

Також колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано було покладено в основу вироку і протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 16.03.2021 та протокол додаткового допиту потерпілого від 24.03.2021, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на час судового розгляду потерпілий помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, а тому його показання судом першої інстанції не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні.

За таких обставин, суд вважав за доцільне покласти в основу вироку дані протоколів допиту потерпілого. Більше того, зазначені докази повністю узгоджуються з доказами, які судом досліджувались безпосередньо та з дотриманням норм процесуального закону.

Так, з протоколів допиту потерпілого вбачається, що в ході допиту потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 16.03.2021 близько 18:00 год. він був у себе вдома, коли у вікно побачив, що по його подвір`ю ходить ОСОБА_8 . Згодом останній почав стукати у двері та вимагати відчинити їх. Потерпілий двері не відчиняв та просив ОСОБА_8 піти геть. Проте обвинувачений вибив двері та, потрапивши всередину будинку, дістав ніж і став погрожувати потерпілому, оскільки останній раніше звертався до поліції та повідомляв про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, та став вимагати в нього гроші, нібито в рахунок погашення боргу, якого, за словами потерпілого, ніколи не було. Коли потерпілий відповів, що грошей не має, ОСОБА_8 почав наносити йому удари кулаками в область голови, тулуба та погрожував зарізати. Від ударів потерпілий впав, вдарився головою об підлогу, від чого на деякий час втратив свідомість. Прийшовши до тями, потерпілий побачив, що ОСОБА_8 ходить по будинку та переглядає майно. Потерпілому в цей час вдалося викликати працівників поліції, які приїхали за 5-7 хв та затримали ОСОБА_8 на місці події.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_8 є винним у його вчиненні.

Ні обвинуваченим, ні стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності вини ОСОБА_8 , через те що версія обвинуваченого і сторони захисту була відкинута фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Так, з матеріалів справи видно, що в суді першої інстанції виступали предметом дослідження всі ті доводи обвинуваченого, про які він заявив апеляційному суду.

Зокрема обвинувачений заявляв про те, що відносно нього працівниками поліції були застосовані тортури, працівники поліції змушували його давати показання, що він прийшов пограбувати потерпілого. Він намагався пояснити слідчому, що розбійного нападу не вчиняв, двері в будинок не вибивав, ніяких ушкоджень потерпілому не наносив, а лише розмовляв з потерпілим, а працівники поліції його підставили через те, що він відмовився брати участь у проведенні контрольних закупок в інших справах, разом з тим, в ході апеляційного перегляду справи за заявою ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України ТУ ДБР у м. Полтаві провело розслідування, однак постановою від 28.09.2023 кримінальне провадження № 0001320 від 17.12.2019 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова про закриття кримінального провадження, яка вступила в законну силу, виступила предметом дослідження колегії суддів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав стверджувати про застосування відносно ОСОБА_8 недозволених методів слідства та відкладення розгляду справи до того моменту, коли буде постановлено остаточне рішення по кримінальному провадженню № 0001320 за ч.1 ст.365 КК України, як на тому наголошував апелянти.

Щодо доводів апелянта про те, що як вбачається з оскаржуваного вироку, суд в основу обвинувачення поклав покази свідків, які є працівниками поліції, вони є зацікавленими особами в тому, щоб його обинувачити, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у судовому засіданні свідки повідомляли виключно ті факти вчинення злочину, очевидцями яких вони були безпосередньо, дані особи кримінальне провадження у справі не здійснювали, а тому будь-яких обмежень щодо надання ними свідчень у суді немає. Крім того, колегія суддів зазначає, що всі допитані судом першої інстанції свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень. Разом з тим, обвинувачений не вказав і обґрунтувань своїм доводам щодо зацікавленості вказаних свідків, а тому колегія суддів такі доводи розцінює як надумані.

Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено його право на доступ до правосуддя, а саме під час проголошення оскаржуваного вироку 28 листопада 2023 року, як вбачається з журналу судового засідання, обвинувачений присутній не був, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, з журналу судовго засідання від 28 листопада 2022 року вбачається, що на проголошенні оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 присутній не був, оскільки не був доставленим відповідними працівниками СІЗО на запит суду (а.с.196) але копія вироку була йому направлена в цей же день та отримана обвинуваченим згідно розписки, яка мається в матеріалах кримінального провадження (а.с.210 т.2).

Крім цього ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яка предметом розгляду вказаного апеляційного провадження, тому колегія суддів не вбачає порушення права обвинуваченого на доступ до правосуддя.

Таким чином колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 та ч.3 ст.187 КК України.

Щодо виду і міри покарання призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів ввжає, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог закону, врахував ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий, не має міцних соціальних зв`язків, та офіційного джерела прибутку, відсутність обставин що пом`якшують покарання, обтяжуючу покарання обставину і дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі в межах санкції ч. ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, остаточно призначивши покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, так як таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Щодо тверджень прокурора про те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений жодного каяття з приводу вчиненого не висловив, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду кримінального провадження, вину у вчиненому також не визнав та повідомив про те, що інкримінованих злочинів не вчиняв, така процесуальна поведінка обвинуваченого свідчить про його намагання уникнути покарання, раніше судимий за умисні, в тому числі і корисливі злочини, реально відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак, після звільнення, належних висновків не зробив та знову зі спливом досить нетривалого періоду часу, вчинив умисні корисливі злочини проти власності, що свідчить про його суспільну небезпеку, колегія суддів зазначає, що вказане було враховано судом при призначенні покарання ОСОБА_8 та підстав для зміни обвинуваченому призначеного судом першої інстанції покарання в сторону більш суворого колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 листопада 2022 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який утримується під вартою, протягом трьох місяців з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4