Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4011/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000428 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не інваліда, на утриманні осіб не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11.04.2019 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців, 13.01.2023 року звільненого по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначивши йому більш м`яке покарання. Зазначає, що завдані збитки він відшкодував і потерпілий до нього претензій не має. Вважає призначене судом покарання занадто суворим. Звертає увагу, що є опікуном матері, яка тяжко хворіє тому він постійно здійснює догляд за нею.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 956 грн. 00 коп. на залучення експерта.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовано.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності. 14.05.2023 близько 11 год. 45 хв. ОСОБА_7 , достовірно знаючи про те, що на території України у зв`язку з військовою агресією рф проти України введено воєнний стан, перебуваючи в магазині «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», за адресою: вулиця Базарна площа 1, м. Коростень, Житомирської області, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, тобто пересвідчившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими для сторонніх осіб, шляхом вільного доступу таємно викрав з вказаного магазину навушники «Bluetooth X-Digital HBS-110», чорного кольору, чим заподіяв матеріального збитку магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка» на суму 399 грн. Після чого з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явся, заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції відбувся в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обвинувачений оскаржує вирок лише в частині призначеного покарання, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України кваліфіковані правильно.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченому ОСОБА_7 було роз`яснено право на захист та можливість залучення захисника для здійснення захисту за призначенням, однак ОСОБА_7 відмовився та повідомив, що в послугах захисника не має необхідності, захищатиме себе самостійно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди, статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, не перебуває на спеціальному обліку у лікарів нарколога і психіатра, є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, доглядає за хворою матір`ю, посередньо характеризується за місцем проживання.

З урахуванням пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч.4 ст.185 КК України у виді двох років позбавлення волі та вважав, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Такі висновки суду не оскаржуються, а тому колегія суддів в частині застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому не переглядає.

Водночас, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що йому призначено занадто суворе покарання, оскільки відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання у відповідності до ст. ст. 50, 65 КК України враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, останній раз звільнився з місця позбавлення волі 13.01.2023 та через незначний проміжок часу 14.05.2023 вчинив новий умисний корисливий злочин, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, що дозволило суду застосувати положення ст.69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання обвинуваченому не можна вважати явно несправедливим через суворість.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він постійно здійснює нагляд за своєю хворою матір`ю, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження вказаних обставин. Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений підтвердив, що він не є опікуном матері, яка має першу групу інвалідності з 02.09.2020 та потребує стороннього догляду (а.с.48).

Інші обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані при призначенні покарання і саме тому суд вважав можливим застосувати положення ст.69 КК України.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: