Справа № 344/4525/20
Провадження № 11-кп/4808/591/23
Категорія ч. 1 ст. 382 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001102 за апеляційними скаргами заступника керівника Івано-Франківської прокуратури ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2023 року про виправлення описки, допущеної у мотивувальній та резолютивній частинах вироку, яким

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, з вищою освітою, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання штраф в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.382 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст.49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначено покарання штраф в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 вчинив умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, за наступних обставин.

Так, 06.06.2017 року Господарським судом Івано-Франківської області в справі №909/353/17 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6 ухвалено рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 99 151,83 грн., з яких 42 245,76 грн. пені, 3 841,82 грн. 3% річних, 17 483,45 грн. інфляційні нарахування, 35 580,80 грн. відсотків за користування чужими коштами.

Вказане рішення Господарського суду Івано-Франківської області було оскаржене ОСОБА_6 в апеляційному порядку. За результатами розгляду зазначеної апеляції, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 року рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 року було залишено без змін.

Вищезазначене рішення набрало законної сили 20.06.2017 року.

Однак, ОСОБА_6 , в порушення вимог ч. 5 ст. 125, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 1 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, достовірно знаючи про рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 року, яке набрало законної сили, діючи умисно, добровільно не виконав вказане судове рішення в повному обсязі та не вчинив дії, спрямовані на його виконання, хоча мав для цього реальну можливість.

Так, 20.06.2017 року на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 року по справі №909/353/17, Господарським судом Івано-Франківської області видано наказ про примусове виконання рішення №615, з приводу виконання якого 11.10.2017 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області було відкрито виконавче провадження №54879016.

17.10.2017 року постанову про відкриття виконавчого провадження, у відповідності до вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» рекомендованим листом із повідомленням про вручення поштового відправлення було відправлено ОСОБА_6 , за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_2 .

В ході виконання судового рішення, 24.10.2017 року головним державним виконавцем накладено арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_6 в АТ «Райффайзенбанк Аваль» та всіх інших відкритих рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи про обов`язковість виконання рішення суду, в порушення вимог ст. 124 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», 15.11.2017 року відкрив у відділенні №47/08 ПАТ АБ «Укргазбанк» в м. Івано-Франківську по вул. Мельника, 11А, новий рахунок № НОМЕР_2 , і маючи реальну можливість щодо виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.06.2017 року про стягнення на користь ОСОБА_10 боргу в сумі 99 151,83 грн., в період часу з 22.11.2017 року по 29.12.2017 року проводив по рахунку № НОМЕР_2 господарські операції в гривнях на загальну суму по дебету 376 645 грн. та по кредиту 376 925,72 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2023 року виправлено описку, допущену у мотивувальній та резолютивній частинах вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні №№0001102 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, виключивши із мотивувальної частини вироку абзац 37 «Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, то кримінальне провадження слід закрити» та у резолютивній частині вироку замість «Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 382 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України» вказано вірним «Звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 382 КК України на підставі ч. 1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності».

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 382КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що за змістом вироку ОСОБА_6 із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності до суду не звертався. Вважає, що за таких обставин суд не мав права звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, а тільки від покарання, призначеного йому. Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність потягнуло невиправдане пом`якшення кримінально-правового становища обвинуваченого.

Також прокурор просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2023 року про виправлення описки у вироку, з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону. Зокрема вказує, що суд вправі вирішувати питання щодо виправлення описок та арифметичних помилок, коли їх виправлення не стосується суті вироку і не тягне погіршення становища обвинуваченого. Проте, зі змісту виправлень, які були внесені ухвалою суду, в порядку ч. 1 ст. 379 КПК України, в резолютивну частину вироку, вбачається, що суд фактично замінив звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, на звільнення від покарання.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 382 КК України скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Сторона захисту вважає, що вирок суду винесений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Висновки суду про наявність в діях ОСОБА_6 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України аж ніяк не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки спростовуються зібраними в ході судового розгляду доказами, а тому відповідний вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та підлягає скасуванню. При ухваленні рішення, судом жодним чином не враховано правові висновки Верховного Суду, сформовані з аналогічних обставин у справі №659/1012/18, які виключають в діях ОСОБА_6 об?єктивну та суб?єктивну сторони відповідного злочину. Вказує, що докази сторони обвинувачення отримані з порушенням вимог кримінального-процесуального законодавства, що є наслідком визнання таких недопустимими і відповідно такими, що не можуть лежати в основі відповідного обвинувачення, що також залишено поза увагою суду. Зазначає, що формуючи доводи винуватості ОСОБА_6 , суд посилається на письмові докази - матеріали виконавчого провадження, отримані органом слідства в ході тимчасового доступу до документів. Водночас судом жодним чином не взято уваги заперечення сторони захисту в ході дослідження цих письмових доказів, зокрема про те, що такі здобуто поза межами строку дії відповідної ухвали слідчого судді, а тому такі слід вважати недопустимими том 1, а.п. 183-187). Стверджує, що залишені поза увагою суду і доводи сторони захисту про те, що події, які досліджувались у даному кримінальному провадженні вже були предметом досудового розслідування у іншому кримінальному провадженні №0001102, яке завершено рішенням про його закриття (том 2, a.п. 67-72). Таким чином, з боку правоохоронних органів допущено так зване подвійне кримінальне переслідування особи, яке прямо суперечить конституційним основам та міжнародним нормам, які регулюють інститут відповідальності, що є неприпустимо.

Під час апеляційного розгляду:

-прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ;

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення не дотримався вказаних вимог закону.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За змістом ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені строки.

Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах передбачених ст. 49 цього Кодексу, що передбачено ч. 5 ст. 74 КК України.

За приписами п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім цього, згідно ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

За змістом вироку ОСОБА_6 із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності до суду не звертався.

Суд першої інстанції, виходячи з даних, які є в матеріалах кримінального провадження, встановив наявність всіх передбачених ст. 49 КК України підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції за вищевказаних обставин не мав права звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, а тільки від покарання, призначеному йому.

Разом з тим, суд першої інстанції ухвалою виправив описку у вироку та звільнив особу від призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що таку помилку не можливо виправити ухвалою, оскільки її зміст повністю змінює мотивувальну та резолютивну частину вироку, що є неприпустимим.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотними (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України) вирок та ухвала суду першої інстанції підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів вважає, її такою, що підлягає до часткового задоволення, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою доводи сторони захисту, не навівши переконливі мотиви щодо наявності в рішенні суду, невиконання якого ставилось у провину обвинуваченому, вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру адресованої для виконання певною особою, а саме обвинуваченим, та встановлення обов`язку виконання вищезгаданого рішення суду, відповідно до способу виконання, саме обвинуваченим.

Крім того, суд першої інстанції ухвалив рішення без врахування висновків Верховного Суду за аналогічною категорією справ, (№659/1012/18) відповідно до якого, надаючи юридичну оцінку діям обвинуваченого та викладаючи у вироку мотиви щодо його винуватості в інкримінованому злочині, суд мав виходити зі змісту судового рішення, умисне невиконання якого ставилось обвинуваченому за провину, та зобов`язаний дати обґрунтовану відповідь на питання: яка саме вимога (зобов`язального чи заборонного характеру) міститься в цьому рішенні, чи адресована вона саме обвинуваченому як зобов`язаному суб`єкту, чи належить виконання рішення до обов`язку обвинуваченого як боржника у зобов`язанні, яке добровільно не виконане, що й обумовило звернення кредитора з відповідним позовом до суду, чи наявні в його діях ознаки невиконання судового рішення з огляду на визначений судом або встановлений законом спосіб виконання такого судового припису. Якщо відповідь на зазначені питання стверджувальна, суд мав встановити й обґрунтувати відповідно до вимог закону реальну можливість обвинуваченого виконати покладений на нього судом обов`язок.

Умовами кримінальної відповідальності за будь-яку суспільно-небезпечну поведінку, зокрема і за невиконання судового рішення за ч. 1 ст. 382 КК, є встановлена і доведена наявність у особи обов`язку вчинити певні дії (виконати судове рішення), а також реальна можливість виконати покладений на неї обов`язок. Встановлення підстави кримінальної відповідальності за умисне невиконання судового рішення обов`язково передбачає з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати. Проте, у разі встановлення відсутності самого обов`язку вчиняти певні дії (утримуватись від їх вчинення) питання про наявність реальної можливості їх вчинити вирішувати немає сенсу, оскільки дослідження такої можливості в цьому разі перебуває поза межами доказування в кримінальному провадженні.

При новому судовому розгляді, суду першої інстанції необхідно надати вичерпні відповіді на доводи сторони захисту з приводу відсутності, на їх думку, у обвинуваченого обов`язку на виконання судового рішення.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги заступника керівника Івано-Франківської прокуратури ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2023 року про виправлення описки, допущеної у мотивувальній та резолютивній частинах вироку скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5