ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000471 від 07.06.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 жовтня 2023 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селятин, Путильського району Чернівецької області, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: - вироком Путильського районного суду Чернівецької області від 10.05.2016 року за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців, звільнився 27.09.2021 року, невідбута частина покарання 11 місяців 28 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років; за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту фактичного його затримання, а саме з 26.07.2023 року.

ЄУНСС: 727/9926/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

НП: 11-кп/822/37/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_6 залишено попередню - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в кримінальному провадженні в сумі 3 585 (три тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень.

Вирішено долю речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 06.06.2023 близько 22 год перебуваючи за адресою: площа Пресвятої Марії м. Чернівці, переслідуючи корисливу мету, направлену на протиправне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, протиправно, шляхом обману потерпілого ОСОБА_10 , під приводом здійснення дзвінка з його мобільного телефону, скориставшись відсутністю уваги останнього, шахрайським способом заволодів його мобільним телефоном марки «POCCO X 4 GT», вартістю 15 999 грн.

В момент, коли ОСОБА_6 намагався покинути місце вчинення злочину, його протиправні дії були викриті потерпілим ОСОБА_10 , який почав наздоганяти ОСОБА_6 та голосно кричати йому про припинення протиправних дій. В свою чергу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи факт викриття своїх злочинних дії та бажаючи довести їх до кінця, утримуючи мобільний телефон марки «POCCO X 4 GT», біля себе, з метою уникнення відповідальності, переслідуючи корисливу мету, спрямовану на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито, протиправно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, з місця вчинення злочину побіг із викраденим мобільним телефоном в невідомому напрямку.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_6 , спричинив шкоду потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 15 999 грн.

Крім цього, встановлено, що 24.07.2023, в період часу з 17 год 20 хв. по 17 год 50 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , переслідуючи корисливу мету, спрямовану на заволодіння чужим майном, умисно, таємно, повторно, протиправно, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з квартири викрав гаманець червоного кольору, із вмістом грошових коштів 5 000 грн, який належить ОСОБА_11 та мобільний телефон марки «Sigma X-style 31 pover black», вартістю 465 грн (згідно висновку експерта № СЕ-19/126-23/6497-ТВ від 02.08.2023), який належить ОСОБА_12 .

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 вийшов з приміщення квартири, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди в розмірі 5 000 грн, а потерпілому ОСОБА_12 - 465 грн.

26.07.2023 року приблизно о 16-45 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в ліфті під`їзду № 3 бульвару Героїв Крут, 6 м. Чернівці, переслідуючи мету направлену на відкрите викрадення чужого майна, повторно, протиправно, з корисливих спонукань, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, шляхом ривка з шиї потерпілої ОСОБА_8 відкрито заволодів ланцюжком з хрестиком з сірого металу останньої, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 2 621,17 грн. Після чого з місця вчинення злочину скрився, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що вона не заперечуючи правової кваліфікації дій свого підзахисного та доведеності його вини у скоєних кримінальних правопорушень, просить оскаржуваний вирок змінити, пом`якшивши призначене йому покарання та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не врахував, що він щиросердечно зізнався в скоєному злочині, співпрацював із слідством, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, те, що ОСОБА_6 просив вибачення у потерпілих.

Зазначала, що на даний час її підзахисний висновки для себе зробив.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, до апеляційного суду не з`явилися та не повідомили суд про поважність причин їхньої неявки, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає подальшому судовому розгляду апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав, у ній зазначених, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України в поданій апеляційній скарзі не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 оскаржується, зокрема, правильність призначеного обвинуваченому покарання.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що воно обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і відповідатиме меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України, з яким погоджується і колегія суддів.

Твердження в апеляційній скарзі сторони захисту про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, врахував тяжкість злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України, є тяжкими кримінальними правопорушеннями проти власності, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не одноразово судимий за вчинення аналогічний злочинів, неодружений, не працює.

Обставинами, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, районним судом встановлено - щире каяття, часткове відшкодування завданого збитку.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, районним судом встановлено не було.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпечність, відношення обвинуваченого до вчиненого, поведінки ОСОБА_6 після вчинення злочину, суд вважав, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства та вважав, що позбавлення волі є тією мірою покарання яка необхідна для виправлення та перевиховання останнього.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано призначив покарання, у виді позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами сторони захисту про пом`якшення покарання, судова колегія також виходить з позиції Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується, як джерело права.

Так, у справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також суспільну небезпечність вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, його особу, який ніде не працює, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, спосіб вчинення злочинів, кількість епізодів та відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а тому підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, про яке йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянт, відсутні.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

При цьому, колегія суддів зауважує, що приписи ст. 69 КК надають повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».

На переконання апеляційного суду зазначені в апеляційній скарзі обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та вже були належним чином враховані районним судом, як при встановленні особи обвинуваченого, так і у своїй сукупності були взяті до уваги при призначенні обвинуваченому міри покарання, а тому не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання в апеляційній інстанції.

Судом першої інстанції та судовою колегією апеляційного суду, не встановлено підстав для застосування ст. 69 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дану правову норму може бути застосовано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 30 жовтня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3