У Х В А Л А

25 вересня 2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на постанову слідчого ТУ ДБР у м.Миколаєві, про закриття кримінального провадження №0000005 від 03.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України. В обґрунтування скарги зокрема зазначив, що постанова слідчого є необгрунтованою, передчасною та не відповідає вимогам КПК України, а висновки слідчого не відповідають дійсності через поверхневий розгляд справи, та недостатнє вивчення всіх наявних доказів та обставин, що мають суттєве значення для встановлення істини по справі. Вказував, що вказаним правопорушенням саме йому була завдана матеріальна та моральна шкода через дії патрульних, які не побажали розібратись та усунути триваюче правопорушення, самі здійснили під загрозою застосування фізичних заходів примусове виселення його з місця його постійного мешкання. Звертав увагу, що слідчий посилається на неправдиві показання патрульних, що не відповідають фактичним обставинам, приймає їх до уваги та посилається на них у постанові про закриття провадження. Крім того, слідчий не отримав від патрульних пояснення, які б могли пояснити, чому вони не виконали свої службові обов`язки, та при наявній згоді особи ( ОСОБА_4 ), яка проникла до місця його мешкання не здійснили огляд його речей наявних у вказаній квартирі. Окрім цього, слідчий не здійснив допит його як потерпілого, та не надав пам`ятку потерпілого. Тож, замість проведення всебічного повного та неупередженого розслідування вказаної кримінальної справи, слідчий вирішив винести постанову про закриття кримінального провадження із посиланнями на те, що ним не здобуто даних на підтвердження, що у діях патрульних маються ознаки зазначеного кримінального правопорушення. На підставі вищевикладеного, вважав дії слідчого ТУ ДБР у м.Миколаєві по винесенню постанови від 23.02.2023 р. про закриття кримінального провадження неправомірними, а саму постанову такою що має бути скасована. Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.24, 110, 303, 304, 306 КПК України, просив слідчого суддю скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві від 06.09.2023 р. про закриття кримінального провадження №0000005 від 03.01.2023 р.

В судове засідання заявник не з`явилася, подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий в судове засідання також не з`явився, подав до суду матеріали закритого кримінального провадження та заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Стаття 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Неявка в судове засідання учасників кримінального провадження, на думку слідчого судді не є перешкодою для розгляду клопотання на підставі наявних матеріалів, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та на власний розсуд розпорядилися своїм правом прийняття участі в судовому розгляді.

Дослідивши скаргу, додані до неї матеріали, а також матеріали кримінального провадження, які були надані зі сторони органу досудового розслідування, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів скарги вбачається, що ТУ ДБР у м.Миколаєві проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000005 від 03.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві від 06.09.2023 року вищевказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. При цьому, постанова мотивована зокрема тим, що в ході досудового розслідування шляхом проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій не отримано достатніх доказів, які в своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку свідчили б про наявність складу кримінального правопорушення. У свою чергу, не отримано достатніх доказів для повідомлення будь-якій особі про підозру. Потерпілим від цього злочину може бути тільки фізична особа - громадянин України, особа без громадянства або іноземець. Порушення встановленого законом порядку проникнення до приміщення, яке належить на праві власності юридичній особі, не утворює склад злочину, передбаченого ст.162. Такі дії за наявності для того підстав можуть розцінюватись як самоправство, перевищення влади чи службових повноважень або інший злочин. З об`єктивної сторони порушення недоторканності житла може бути вчинене у формі: 1) незаконного проникнення до житла чи іншого володіння особи; 2) незаконного проведення в них огляду чи обшуку; 3) незаконного виселення; 4) інших дій, що порушують недоторканність житла громадян. Під незаконним виселенням слід розуміти виселення із займаного житлового приміщення за відсутності підстав або з порушенням порядку, встановлених законом. Відповідно до чинного законодавства примусове виселення громадянина із житла може мати місце лише за рішенням суду у визначених законом випадках. Незаконним слід визнавати також виселення, здійснене неуповноваженою на те особою. З суб`єктивної сторони злочин характеризується лише прямим умислом. Винний усвідомлює, що порушує недоторканність житла громадян шляхом вчинення вказаних вище дій, і бажає їх вчинити. Таким чином, під час досудового розслідування кримінального провадження не здобуто даних, які підтверджують, що в діях співробітників УПП в Одеській області ДПП наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Частина 2 ст.9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.5 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

В той же час, з боку слідчого не доведено, що під час досудового розслідування були проведені всі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії з метою виявлення обставин кримінального правопорушення, збору відповідних доказів для підтвердження або спростування наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України. Зокрема, з матеріалів справи не вбачається, що слідчим були вжиті заходи щодо перевірки обставин вчинення кримінального правопорушення безпосередньо у ОСОБА_3 , який є заявником та вважажє себе потерпілим. Крім того, не були допитані інші учасники події, на яких у своїх показаннях посилаються допитані свідки. Неперевірена належними та допустимими доказами інформація ОСОБА_3 щодо титульного користування ним спірним житловим приміщенням.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга заявника в є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

1. Скаргу адвоката ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження - задовольнити.

2. Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) ТУ ДБР у м.Миколаєві від 06.09.2023 року про закриття кримінального провадження №0000005 від 03.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України - скасувати.

3. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1