Справа № 708/1238/23
Номер провадження № 1-кп/708/106/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м.Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в м. Чигирині, угоду про примирення в кримінальному провадженні з обвинувачення

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чигирин Чигиринського району Черкаської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , освіта середня, за фахом тракторист, працюючого за наймом, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, дітей на утримані не має, не є депутатом, учасником бойових дій, особою з інвалідністю, не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,

В С ТА Н О В И В :

ОСОБА_4 , в період з 16 травня 2022 року й дотепер, в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, маючи умисел на заподіяння психологічних страждань, своїй матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає та веде спільне господарство, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняє стосовно ОСОБА_5 психологічне насильство, яке полягає у висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу, образах, погрозах їй фізичною розправою, приниженні, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, що проявилося у вигляді втоми, втрати повноцінного сну та відпочинку, негативних переживань, втрати самооцінки та позитивних емоцій.

Так, 16.05.2023 року, 15.08.2023 року, ОСОБА_4 вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_5 , за що був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Також, 23.09.2023 року, близько 18.00 години, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, знову вчинив щодо своєї матері ОСОБА_5 психологічне насильство, що виразилось в словесних образах нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим завдав останній психологічних страждань.

Згідно висновку судово-психологічної експертизи №522 від 17.10.2023 року ситуація здійснення домашнього насильства є психотравмуючою, потерпіла зазнала негативних змін в структурі її особистості, з переживанням страхів за своє життя, здоров`я, майбутнє та порушень емоційній сфері з виникненням почуття безпорадності, незахищеності, вразливості, з порушенням звичної діяльності особистості.

31.10.2023 року, під час досудового розслідування, між потерпілою ОСОБА_5 і за її ініціативи та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення.

За умовами даної угоди сторони погодилися з призначенням ОСОБА_4 за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт. А також в інтересах потерпілої застосування до кривдника обмежувальних заходів із покладенням обов"язків, передбачених ст 91-1 КК України.

Потерпілій та обвинуваченому зрозумілі наслідки укладення вищевказаної угоди, підстави і порядок оскарження вироку, якщо буде затверджено дану угоду, а також роз`яснено наслідки невиконання та ухилення від виконання угоди про примирення.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла та обвинувачений підтримали укладену угоду про примирення та просили суд її затвердити.

Прокурор вважав доцільним затвердження угоди судом як такої, що відповідає вимогам Закону, не порушує прав та інтересів сторін та постановлення вироку. Також звертав увагу суду, щодо застосування до засудженого до покарання, не пов"язаного із позбавленням волі, обмежувальних заходів із покладенням обов"язків, передбачених ст 91-1 КК України, що буде саме в інтересах потерпілої.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 беззастережно визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, - домашньому насильстві, тобто, в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває в близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Згідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також, судом з`ясовано, що потерпіла цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України та наполягає на її затвердженні.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Обставиною, що пом"якшує покарання є щире каяття, обтяжуючих, - не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, постановлення обвинувального вироку на підставі цієї угоди і призначення йому узгодженої сторонами міри покарання.

Щодо застосування в інтересах потерпілої до засудженого до покарання, не пов"язаного із позбавленням волі, обмежувальних заходів із покладенням обов"язків, передбачених ст 91-1 КК України, про що нібито домовилися сторони угоди, суд враховує наступне.

Дійсно, згідно приписів ч 1-3 ст 91-1 КК України 1. В інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

2. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.

3. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

З урахуванням обставин справи, думки потерпілої, яка просила суд вжити заходів обмеження її відвідування за місце проживання та перебування в її домоволодінні обвинуваченого, суд дійшов переконання про доцільність покладення обов"язку, передбаченого п1 ч1 ст 91-1 КК України, а саме 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, строком на три місяці.

Суд зауважує, що застосування обмежувальних заходів із покладенням на засудженого обов"язків, передбачених ст 91-1 КК України, є правом, а не обов"язком суду.

Крім того, з урахуванням наявності в Україні воєнного стану, скорочення підприємницької активності та відсутності робочих місць та приймаючи до уваги обставини справи і характеристику особи кривдника, який є сільським мешканцем, працює за наймом, має мінливий дохід, а також враховуючи віддаленість місця проживання засудженого від місця проходження програми для кривдників в м. Чигирин, куди треба добиратися транспортним сполученням, яке не є регулярним, але є вартісним, покладення такого обов"язку буде, на переконання суду, надмірним тягарем для засудженого.

Отже, суд дійшов висновку, що не слід застосовувати п5 ч1ст 91-1 КК України обмежувальних заходів ( 5 направлення для проходження програми для кривдників), щодо засудженого з вище наведених мотивів.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази, процесульні витрати, відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного та, керуючись ст., ст.314, 370, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 31 жовтня 2023 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Покласти, строком на три місяці, на засудженого до покарання, не пов"язаного із позбавленням волі, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов"язок, передбачений п1 ч1 ст 91-1 КК України, а саме заборонити перебувати в місці спільного проживання (реєстрації) з особою, яка постраждала від домашнього насильства,- ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Чигиринський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_6