Справа № 308/4638/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції кримінальне провадження 11-кп/4806/295/22 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2022.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, несудимий, засуджений:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Речові докази: довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 вих. № 30/400 від 09.03.2022 про тимчасову непридатність ОСОБА_6 до військової служби за станом здоров`я та довідку видану начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 вих. № 691 від 08.03.2022 про тимчасову непридатність ОСОБА_6 до військової служби за станом здоров`я, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишено при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , маючи умисел на виготовлення підроблених довідок в тому, що він визнаний тимчасово не придатним до проходження військової служби, з метою перетину Державного кордону України, всупереч обмежень передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», усвідомлюючи значення та суспільно - небезпечний характер власних

-2-

дій та керуючи ними, діючи умисно, у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, надав невстановленій органом досудового розслідування особі установчі дані про себе, необхідні документи для виготовлення довідок, а також здійснив фінансування виготовлення підроблених довідок, вище вказаною невідомою особою.

У подальшому, 11.03.2022 невстановлена особа, перебуваючи в м. Ужгороді Закарпатської області, передала ОСОБА_6 завідомо підроблені документи, а саме довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 вих № 30/400 від 09.03.2022 про тимчасову непридатність ОСОБА_6 до військової служби за станом здоров`я та довідку видану начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 вих № 691 від 08.03.2022 про тимчасову непридатність ОСОБА_6 до військової служби за станом здоров`я, що надає право на тимчасове звільнення від військової служби.

Згідно відповіді з ІНФОРМАЦІЯ_4 вих № 911 від 13.03.2022, ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянину БОДЯКУ Кирилу довідки не видавались, даний громадянин не звертався для видачі документів для перетину Державного кордону.

Тим самим ОСОБА_6 сприяв невідомій особі виготовити вказані довідки видані на його ім`я в частині надання необхідних даних та матеріалів відносно своєї особистості, зокрема установчі дані про особу.

Крім того, 11.03.2022 о 21 год 35 хв ОСОБА_6 , під час проходження прикордонного контролю, перебуваючи в міжнародному пункті пропуску через Державний кордон України «Ужгород», що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 224, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій та керуючи ними, діючи умисно з метою перетину Державного кордону України, всупереч обмежень передбачених Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», пред`явив на паспортний контроль працівнику прикордонного наряду завідомо підроблені документи, а саме: довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 вих № 30/400 від 09.03.2022 про тимчасову непридатність ОСОБА_6 до військової служби за станом здоров`я та довідку видану начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 вих № 691 від 08.03.2022 про тимчасову непридатність ОСОБА_6 до військової служби за станом здоров`я, видані на прізвище ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що він не проходив установленої законом процедури отримання таких документів та, що такі є підробленими, чим здійснив використання завідомо підроблених документів.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок) за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: пособництво у підробленні документа який видається установою, яка має право видавати такі документи, з метою його використання та використання завідомо підробленого документа.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, а також правильність призначеного судом за ч. 4 ст. 358 КК України покарання, посилаючись на неправильне застосовування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначення за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у

-3-

виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шляхом поглинення менш суворого покарання (ч. 4 ст. 358 КК України) більш суворим (ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України). В решті вирок суду залишити без змін. Вказує на те, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України майже у мінімальному розмірі не враховано положення ст. 50, 65 КК України, а також обставини вчинення кримінального правопорушення, з огляду на які ОСОБА_6 оплатив невстановленій особі грошові кошти за виготовлення підроблених документів і конкретних відомостей, які б сприяли слідству у встановленні цієї особи не надав, що викликає сумнів у щирості обвинуваченого. Також просить звернути увагу, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення під час дії воєнного стану, фактично з метою уникнення мобілізації. З огляду на наведене, прокурор вважає за доцільне призначити ОСОБА_6 мінімальне за видом, однак максимальне за розміром покарання, яке передбачене санкцією ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора, дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а також вид та розмір призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України покарання, ніким з учасників судового розгляду не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряються.

ОСОБА_6 в присутності захисника погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У зв`язку з чим обвинувальний акт розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу винного, то колегія суддів такі відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За приписами до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

-4-

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, в тому числі й за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, визнав щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення за обставини, що пом`якшують покарання та вказав про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення внаслідок м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, яке буде достатнім для виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , в тому числі за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, покарання у виді штрафу через м`якість та невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає. На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання відсутні.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в максимальному його розмірі з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, згідно яких ОСОБА_6 оплатив невстановленій особі грошові кошти за виготовлення підроблених

-5-

документів і конкретних відомостей, які б сприяли слідству у встановленні цієї особи не надав, що викликає сумнів у щирості обвинуваченого, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не дають підстав для висновку про те, що призначене ОСОБА_6 покарання, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через м`якість.

При цьому колегія суддів констатує, що ОСОБА_6 є студентом, навчається за межами України, позитивно характеризується, має численні нагороди за вклад у спорт, згідно довідки начальника Комунарського РТЦК СП № 644 від 14.04.2022, знятий з військового обліку призовників 02.11.2021, як такий, що вибув на строк більше трьох місяців за межі України, у зв`язку з навчанням у ІНФОРМАЦІЯ_6 . З урахування наведеного призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі, не відповідатиме тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та становитиме для ОСОБА_6 особистий і надмірний тягар.

При цьому колегія суддів враховує і практику Європейського суду з прав людини. У справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2022 щодо ОСОБА_10 ,- без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді