Справа № 133/3239/22
Провадження №1-кп/132/112/24
Вирок

Іменем України

05 лютого 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000431 від 28.10.2022 року, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Матвєєво Тотемського району Вологодської області російської федерації, громадянина України, безробітного, неодруженого, освіта середня, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 19 листопада 2019 року Шевченківським районним судом м. Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 роки позбавлення волі, 23.09.2022 звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 152, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

Прокурора Козятинського відділу

Хмільницької окружної прокуратури

Вінницької області ОСОБА_4 ,

Обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Захисника ОСОБА_5 ,

Потерпілої ОСОБА_6 ,

Представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2022 близько 23:10 години ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1,32 проміле), під час дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 запроваджено в Україні з 24.02.2022 та відповідно до Указу Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк його дії продовжено на 90 діб, знаходячись в парку імені Братів Валдаєвих, що на території залізничного вокзалу станції Козятин, який розташований за адресою: вул. Привокзальна, 1, м. Козятин Вінницької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, повторно, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, повалив ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_2 на землю та схопив рукою за шию, при цьому намагався відкрито заволодіти її майном, а саме мобільним телефоном «Huawei Р Smart Plus 4/64gb», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/16435-ТВ від 07.11.2022 становить 3516,17 гривень та каблучкою із золота 585 проби, вагою 2,38 грам, вартість якої відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/1643 5-ТВ від 07.11.2022 становить 1124,81 грн за один грам, загальною вартістю 2677,04 гривень, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крики ОСОБА_8 про допомогу на місце вчинення кримінального правопорушення прибули військовослужбовці Збройних Сил України, які проходили поруч та припинили злочинні дії ОСОБА_3 .

Крім того, 28 жовтня 2022 близько 23:10 години, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в парку імені Братів Валдаєвих, що на території залізничного вокзалу станції Козятин, який розташований за адресою: вул. Привокзальна, 1, м. Козятин Вінницької області, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, маючи злочинний умисел, направлений на порушення статевої свободи і статевої недоторканості ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , її зґвалтування із застосуванням фізичного насильства до потерпілої та погрозою фізичною розправою, діючи з прямим умислом, з метою вчинення насильницького статевого акту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування, ОСОБА_3 , користуючись її безпорадним станом, використовуючи свою фізичну силу, яка виражалась у здушенні шиї руками, утримуванні рук та порушуючи статеву недоторканість ОСОБА_8 , силою затягнув її до альтанки, яка розташована на території парку відпочинку, продовжуючи вчиняти відносно потерпілої фізичне та психологічне насильство, спустивши свої штани та достав свій статевий орган, намагався зняти з останньої штани та нижню білизну для здійснення насильницького статевого акту, який пов`язаний із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки на крики ОСОБА_8 про допомогу на місце вчинення кримінального правопорушення прибули військовослужбовці Збройних Сил України, які проходили поруч та припинили злочинні дії ОСОБА_3 .

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальному акті кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 152, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України.

Враховуючи думку учасників судового провадження щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідити долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази та документи, а також документи, що характеризують обвинуваченого засіданні, допитати обвинуваченого ОСОБА_3 ,.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав частково, суду показав, що 28 жовтня 2022 року, він, перебуваючи в місці Києві , у вечірній час, сів на електропоїзд «Київ-Козятин», щоб на станції «Козятин» пересісти на потяг в напрямку станції «Вапнярка». Коли потяг прибув у м. Фастів, він вийшов у тамбур покурити, а рюкзак залишив на сидінні. Коли він повернувся на своє місце, то напроти нього сиділа незнайома йому жінка. Вони почали між собою спілкуватися, а ж поки не приїхали до ст. Козятин. Коли вийшов з потягу, то пішов в сторону кіоска в якому купив пива. Біля кіоска він побачив, що жінка, з якою він їхав у потязі, пройшла повз нього і він пішов за нею та наздогнавши, запропонував провести її. Коли вони зайшли в парк, він запропонував їй присісти в альтанці і випити пива. Проте ОСОБА_6 відмовилась. Після цього, на нього щось найшло і він на неї напав та почав душити руками за шию. ОСОБА_6 почала кричати і на її крик прибігли військові, які скинули його з потерпілої і він впав на землю. Під час вчиненого він був випивший, оскільки в м. Києві вживав алкогольні напої. У потерпілої мобільний телефон та золоту каблучку він не брав та не намагався ними заволодіти. Мобільний телефон він взагалі не бачив у неї. У нього був намір лише зґвалтувати. Також він пропонував їй роздягнутись, однак вона відмовилась та стала кричати. Волосся на голові він не виривав. Одною рукою він знімав штани, а іншою душив за шию. Штани зняв до колін, ширінка при цьому була розстібнутою. Пред`явлені потерпілою до нього позовні вимоги про відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями моральної шкоди не визнає.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України визнав повністю, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України не визнав, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні, зокрема, у показаннях потерпілої та свідків.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні суду показала, що 28.10.2022 о 22:30 год. вона їхала потягом після роботи з м. Фастова в м. Козятин. В м. Козятин прихала після 22:00 год. Коли вона йшла додому через парк, ОСОБА_3 наздогнав її та схватив за волосся, затягнув в альтанку і повалив на землю однією рукою. Після цього він сказав, щоб вона віддала йому дорогоцінні речі та мобільний телефон. Він однією рукою тримав її за волосся, а іншою намагався дотягтись до телефону, який знаходився в правому кармані куртки. Після цього він намагався роздягати її, а вона почала руками його відштовхувати та кричати. Чи знімав він з себе одяг вона не бачила. Коли вона почала кричати, то на її крик прибігли військові, які його затримали і визвали працівників поліції. З ОСОБА_3 вона разом їхала в одному вагоні. ОСОБА_3 намагався щось розповідати їй, однак вона його не слухала. Чи доставав ОСОБА_3 статевий орган вона не бачила, а бачила, що була розстібнута ширінка. Заявлений цивільний позов підтримує та просить його задовольнити. Обвинуваченому просить призначити найсуворіше покарання.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду показав, що 28.10.2022 близько 23:00 год., виконуючи обов`язки по охороні об`єкту разом із ОСОБА_10 , вони почули крик жінки десь із парку, яка благала про допомогу. Включивши ліхтар, так як в парку світла не було, вони почали шукати місце звідки лунали крики. Коли підбігли до однієї із бесідок, які були в парку, то побачили, що на землі лежить жінка, а зверху на ній лежав чоловік, як згодом стало відомо це був ОСОБА_3 , який тримав жінку за волосся. В жінки штани були приспущені до колін. У чоловіка також були приспущені штани та розстібнутий пояс. Коли він стягнув чоловіка з жінки, то в нього в руці залишився жмут її волосся. Також жінка сказала, що ОСОБА_3 забрав у неї телефон та хотів зняти обручку. Після цього вони викликали працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, телефон потерпілої знайшли на лавці, а рюкзак потерпілої знайшли у рюкзаку ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду надав аналогічні пояснення що і свідок ОСОБА_9 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.1 ст.152, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та документами наданими прокурором, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 28.10.2022 з ілюстрованою таблицею, де в альтанці, яка знаходиться в парку ім. Братів Валдаєвих м. Козятин, на території залізничного вокзалу станції Козятин-1, було виявлено ОСОБА_3 у неохайному вигляді;

- протоколом огляду місця події від 28.10.2022 з ілюстрованою таблицею, де у ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області було оглянуто верхній одяг зі слідами бруду, який належить потерпілій ОСОБА_8 ;

- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_3 від 28.10.2022;

- ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.10.2022 про обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів;

- висновком № 93 судово-медичного експерта Козятинського ВОБСМЕ від 28.10.2022 щодо завданих тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , які за критерієм відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-22/16435-ТВ від 07.11.2022, яким встановлено вартість майна, яким хотів заволодіти ОСОБА_3 ;

- висновком судової біологічної експертизи № СЕ-19/102-22/16439-БД від 16.12.2022;

- постановою ВП № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області від 28.10.2022 про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження за № 0000431;

- ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.10.2022 про накладення арешту на речові докази у кримінальному провадженні за № 0000431.

Відповідно до ч.1 ст. 89 КК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору їх належності та допустимості, суд вважає, що вищеперераховані докази отримані у порядку, встановленому КПК України, мають відношення до даного кримінального провадження, а тому визнає їх допустимими.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених в обвинувальному акті доведена. При цьому суд вважає, що скоєння обвинуваченим кримінальних правопорушень, які полягають у незакінченому замаху на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно та в умовах воєнного стану та в незакінченому замаху на зґвалтування, тобто на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, повністю доводиться дослідженими в судовому засіданні доказами, які є взаємопов`язаними, повністю узгоджуються між собою та в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 та прийняття відповідного процесуального рішення.

Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання обвинуваченого, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, і судом встановлено, що вони є переконливими, логічними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд звертає увагу на ту обставину, що в ході досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнавав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також давав показання про свою причетність до їх вчинення, однак під час розгляду справи в суді змінив свої показання, намагаючись таким чином уникнути відповідальності за скоєне ним умисне кримінальне правопорушення.

З огляду на це, показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які дані в судовому засіданні, в яких він не визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, суд вважає повністю спростованими та розцінює їх як спосіб його захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне ним умисне кримінальне правопорушення.

Також суд критично оцінює посилання в судовому засіданні захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України не доведена, оскільки останній взяв у потерпілої ОСОБА_6 телефон та поклав його на лавку лише для того, щоб остання не змогла викликати допомогу. Обвинувачений ОСОБА_3 мав намір лише зґвалтувати ОСОБА_8 . А тому обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України необхідно виправдати.

Однак, такі твердження захисника обвинуваченого спростовуються як показаннями в судовому засіданні самої потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила, що ОСОБА_3 намагався відкрито заволодіти її каблучкою із золота та мобільним телефоном, а також матеріалами справи.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» 24.10.2003 р. № 7, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання з-поміж інших завдань повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Частиною 6 ст. 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд вказав, що суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як свідчать матеріали кримінального провадження та було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 не визнаючи вини, навіть під тиском беззаперечних на те доказів, вважає себе не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Вказане свідчить про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 щирого каяття та засудження своїх дій, а також бажання усвідомити наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, що виступає перешкодою у його подальшому виправленні.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на грабіж, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно та в умовах воєнного стану;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України, як незакінчений замах на зґвалтування, тобто на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, під час досудового розслідування було визнано щире у вчиненні кримінальних правопорушень.

Однак, як було встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково, що в свою чергу свідчить про відсутність в його діянні щирого каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

При вирішенні заявленого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову про відшкодування завданої їй кримінальними правопорушеннями моральної шкоди в сумі 80000 грн, суд виходить з наступного.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі наведеного суд вважає необхідним цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, оскільки внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , які проявилися в незакінченому замаху на грабіж та незакінченому замаху на зґвалтування, що супроводжувалось застосуванням фізичної сили внаслідок чого, потерпілій заподіяна моральна шкода, яка, виходячи з характеру, обсягу та глибини заподіяних їй болю та душевних страждань і переживань, приниженні її честі та гідності, вимушених змін у її житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я, підлягає відшкодуванню на користь потерпілої в розмірі 20 тисяч гривень.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення:

- судової товарознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-22/16435-ТВ від 07.11.2022) складають 943,90 грн;

- судової біологічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-22/16439-БД від 16.12.2022) складають 29222,38 грн, а всього в загальній сумі 30166,28 грн, які суд вважає за необхідне, на підставі ч.2 ст. 124 КПК України, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

28.10.2022 ОСОБА_3 було затримано та ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.10.2022 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 обвинувачується в скоєнні нетяжкого та тяжкого кримінального правопорушення, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що з урахуванням винесеного у справі вироку він може спробувати сховатися від правосуддя з метою уникнення від покарання, суд вважає за необхідне до набуття вироком законної сили залишити раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При обрані виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України, є нетяжким та тяжким кримінальним правопорушенням, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, не відшкодував завдану кримінальними правопорушеннями шкоду, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, не розкаявся у скоєному та обставини, які обтяжують його покарання, а саме те, що він вчинив кримінальні правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

З врахуванням наведених обставин, суд вважає, що з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з обранням йому покарання із застосуванням положень ст.70 КК України у виді позбавлення волі, що буде співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Визначаючи розмір покарання за замах на вчинення злочинів, суд враховує вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, за якими за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 68 КК України обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчений злочин. Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин.

За таких обставин, покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України підлягає призначенню у розмірі 6 років 8 місяців позбавлення волі, а за ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України підлягає призначенню у розмірі 3 років 6 місяців позбавлення волі, оскільки мінімальний строк покарання за вказані злочини перевищує дві третини максимального строку найбільш суворого виду покарання за ці злочини.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.10.2022 на тимчасово вилучене майно, згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Питання про речові докази суд вважає необхідним вирішити в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 152, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК України у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України у виді 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 28.10.2022 до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою у слідчому ізоляторі Державної установи «Вінницька УВП (№ 1)» до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальній сумі 30166 (тридцять тисяч сто шістдесят шість) гривень 28 копійок.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення завданої моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану вчиненням кримінальних правопорушень моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.10.2022 на тимчасово вилучене майно, а саме: на бежеву куртку з червоними вставками із слідами бруду та пилу, чорні стрейчеві жіночі штани із слідами бруду та пилу та рюкзак чорного кольору із слідами бруду та пилу, вилучені в ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 ; кофту флісову зеленого кольору із слідами бруду та пилу, штани чорного кольору в клітинку із слідами бруду (землі) і пилу спереду та ззаду із концентрацією бруду в області колін, вилучені в ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 - скасувати.

Речові докази по справі:

- бежеву куртку з червоними вставками із слідами бруду та пилу, чорні стрейчеві жіночі штани із слідами бруду та пилу та рюкзак чорного кольору із слідами бруду та пилу, які поміщено до спеціального пакету НПУ ГСУ № 7259748 та передано до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути за належністю потерпілій ОСОБА_8 ;

- кофту флісову зеленого кольору із слідами бруду та пилу, штани чорного кольору в клітку із слідами бруду (землі) і пилу спереду та ззаду із концентрацією бруду в області колін, які поміщено до спеціального пакету НПУ ГСУ № 7259749 та передано до кімнати зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути за належністю обвинуваченому ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскарженим до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1