Справа № 308/6882/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18.01.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/697/23, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2023 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною середньою освітою (3 класи), не одруженого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту його фактичного затримання - 04 квітня 2023 року.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без зміни.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 1195 (одну тисячу сто дев`яносто п`ять) грн 00 коп. витрат за проведення товарознавчої експертизи № СЕ-19/107-23/3790-ТВ від 13.04.2023.

Вироком ухвалено речові докази у справі:

-CD-R диск «Verbatim» додаток до протоколу огляду відеозапису від 02.04.2023 за адресою м.Ужгород, вул.Мукачівська, 21, - залишити у матеріалах справи; мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 13 pro 128gb», - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_8 ; куртку сірого кольору, без маркування, яка упакована у спец. пакет НПУ СУ №PSP 4014189, - повернути обвинуваченому ОСОБА_6 .

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років, після відбуття покарання, будучи звільненим з місць позбавлення волі 20.09.2022, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову вчинивши новий умисний злочин проти власності за таких обставин: 02.04.2023, приблизно о 02 годині 15 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу кафе «Мексика», яке розташоване по вул. Мукачівській, у м. Ужгород, побачивши потерпілу ОСОБА_8 , яка знаходилась неподалік, діючи з умислом на відкрите заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізуючи протиправний умисел, підійшов до ОСОБА_8 та запитав у неї котра година. Потерпіла ОСОБА_8 у цей момент взяла до рук належний їй мобільний телефон марки «IPhone 13 pro 128 gb», який був у неї на шиї, а обвинувачений ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, шляхом ривка вирвав з рук потерпілої ОСОБА_8 мобільний телефон марки «IPhone 13 pro 128 gb» та побіг у невідомому напрямку, після чого розпорядився викраденим майном на свій розсуд. Внаслідок вчинених ОСОБА_6 дій потерпілій ОСОБА_8 заподіяно матеріальний збиток на загальну суму 31 962 гривень. Вищевказані діяння ОСОБА_6 вчинені в умовах воєнного стану. Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.20221 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 58/2023 від 19.02.2023, відповідно до якого строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на необґрунтованість вироку, просить його змінити. В обґрунтування доводів апелянт посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілої, яка просила суд призначити обвинуваченому покарання нижче мінімального строку передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Апелянт також вважає, що судом першої інстанції не взяті до уваги обставини, які пом`якшують покарання та помилково констатовано про неможливість при призначенні покарання застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України та ст. 75 КК України. Просить вирок змінити, пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з урахуванням ст. ст. 69, 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вищевказаних осіб, береться до уваги те, що: обвинувачений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження; повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги потерпілій направлено відповідно до вимог закону, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо повідомлення потерпілої про час та місце апеляційного розгляду і вона вважається належним чином повідомленою; заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи на інший термін від обвинуваченого та потерпілої не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язковість розгляду справи за участі обвинуваченого, і при цьому стороною захисту не заявлялось клопотань про бажання обвинуваченого брати участь у розгляді справи; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки; прокурорка та захисник, які брали участь під час апеляційного розгляду не заперечували щодо проведення судового засідання без участі обвинуваченого та потерпілої.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників апеляційного розгляду: захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє. При оцінці цих доводів колегія суддів бере до уваги приписи таких норм матеріального права.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 4 ст. 186 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану; дані про особу обвинуваченого - раніше судимий, неодружений, непрацюючий, не має постійного стабільного доходу, постійного місця проживання та соціально стримуючих факторів, на спеціальних обліках у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває; ставлення обвинуваченого до вчиненого - вину визнав частково, не розкаявся у вчиненому; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання - відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено за ч. 4 ст. 186 КК України покарання в межах санкції цієї статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги про можливість застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, апеляційний суд відхиляє.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілої, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не впливають на обґрунтованість висновків суду при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання..

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла просила суд призначити обвинуваченому покарання нижче мінімального строку, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 як положень ст. 69 КК України, так і ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано обставини, які пом`якшують покарання та помилково констатовано про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином вмотивував свій висновок щодо неможливості застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, взявши до уваги сукупність наведених вище обставин.

При цьому, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, в апеляційній скарзі не вказується й апеляційним судом не встановлено обставин чи підстав, які давали б можливість для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж призначене йому судом першої інстанції, чи слугували б підставами для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів бере до уваги і те, що стороною захисту під час апеляційного розгляду кримінального провадження не заявлялось клопотань про дослідження доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції, у тому числі при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Разом із тим, законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати та долю речових доказів, які також сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2023 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: