ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3426/23 Справа № 214/4857/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0000168 від 26.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 листопада 2023 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку із пропуском строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку вказує, що вступна та резолютивна частина оголошені 13.09.2023 року, повний текст підписаний та оголошений без участі сторін 15.09.2023 року та не направлений стороні захисту.

За містом ч.1 ст. 117 КПК України процесуальний строк повинен бути поновлений за клопотанням зацікавленої сторони, якщо він пропущений з поважних причин.

З наведених обставин, колегія суддів вважає, що причини пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення, є поважними, а тому підлягають поновленню.

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з реальним позбавленням волі.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції допущені істотні порушення норм процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_8 незаконно затримано та протягом 6 днів він незаконно утримувався у підвалі. Післ чого, прокурором без відповідних повноважень вручено ОСОБА_8 підозру за ч. 2 ст. 111 КК України.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 співпрацював зі слідством, логічно та послідовно пояснював свої дії, та повністю спростував обґрунтованість повідомлення про підозру. Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, а тому підозра та обвинувачення є необґрунтованими і незаконними.

Звертає увагу, що щодо незаконних дій стосовно ОСОБА_8 внесені відомості в ЄРДР за ч.ч. 1,2 ст. 146-1 КК України та ч. 2 с. 365 КК України.

Вказує, що судом досліджено низку доказів, в тому числі допитано два свідки, через телефон та із засекреченими анкетними даними, на клопотання щодо виклику свідків для допиту у судовому засіданні прокурором повідомлено, що місце знаходження вказаних свідків не відомо.

Звертає увагу, що суд апеляційної інстанції в даному проваджені не може давати правової оцінки доказам у кримінальному провадженні, однак може визначити вагомість зібраних доказів, достатніх для запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки з 9 томів кримінального провадження досліджених судом прокурором не надано жодного доказу підтвердження вини ОСОБА_8 . Обвинувачення носить формальний характер.

Також захисник вказує на низку дій ОСОБА_8 , які йому інкриміновані, однак, які не містять складу злочину.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою не звернув увагу на відсутність обґрунтованості підозри, лише постався на тяжкість можливого покарання. Наголошує, що самого лише посилання на ризик переховування від суду не достатньо, а доказів та аргументів прокурором з цього приводу не наведено, а судом не надано оцінки. Інші ризики спростовані та перестали існувати.

Більш того, у ОСОБА_8 була об`єктивна можливість переховуватись від суду, однак він самостійно з`явився до тимчасового місця дислокації управління СБУ, отримав повідомлення про підозру та самостійно з`явився до суду, що залишається без уваги суду.

Щодо ризику, впливу на свідків, то прокурором не заявлено жодного свідка сторони обвинувачення, а тому вказаний ризик є лише припущенням. Також є надуманим і не підтвердженим ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 є загально відомою особистістю у м. Херсон, має авторитет серед депутатів, виключно позитивно характеризується , є підприємцем та меценатом міста Херсон, має стійкі соціальні зв`язки, родину в якій утримує та виховує 6-ро дітей.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту вчиненого в умовах воєнного стану і надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню затриманий 20 квітня 2022 року.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегією суддів досліджено клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, в якому належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення та виклад обставин на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність заявлених ризиків. Клопотання прокурора відповідає нормам передбаченим ст. 184 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та на цей час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого йому злочину. Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, місцевий суд взяв до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Також судом зазначено, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України. Вказаний ризик підтверджується наявністю у обвинуваченого подвійного громадянства, користуючись правами громадян інших держав обвинувачений може намагатись уникнути відповідальності за кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у своєму рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім цього, вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_8 до скоєного злочину.

Колегія суддів вважає, що наявність заявлених ризиків доведена, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі.

Отже, враховуючи сукупність даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання його винним, колегія суддів вважає цілком ймовірними ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом, що є достатньою підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу, не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, є предметом дослідження при розгляді кримінального провадження по суті та будуть оцінені судом першої інстанції в нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного рішення відповідно до вимог ст.368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів під час судового розгляду. При цьому, на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не надається оцінка доказам з точки зору їх допустимості та достатності для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що той факт, що обвинувачений є загальновідомою особою в м. Херсон, має авторитет серед депутатів міської ради та мешканців, виключно позитивно характеризується не виключають ризиків зазначених стороною обвинувачення та відповідно не є підставою для обрання біль м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисника про недоведеність та необґрунтованість ризику впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки судом на даному етапі не встанолені, а наявність та обґрунтованість ризиків передбачених п.п. 1,4 ч. 1 ст. 177 КПК України достатньо для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Враховуючи положення ч.1 ст.194 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено, що жоден з альтернативних запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, на даний час не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим п.п. 1,4 ч. 1 ст.177 КПК України, тому обвинуваченому необхідно продовжити обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Наявність достатніх стримуючих факторів, у разі застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів, а також наявність будь-яких застережень, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суду не надано та стороною захисту не доведено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості зміни запобіжного заходу на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0000168 від 26.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді