Справа№ 938/38/23
Судове провадження № 1-кп/938/36/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2022 за №0000087, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні одна малолітня дитини, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_5 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

23 листопада 2022 року близько 21:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на відкритій місцевості в селищі Верховина по вул.Франкка, 109, Верховинського району, Івано-Франківської області, на ґрунті ревнощів вступив у словесну суперечку із знайомим йому ОСОБА_5 . В ході даного конфлікту, ОСОБА_3 , керуючись прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень, вийняв з кишені штанів кухонний ніж, після чого умисно наніс один удар лезом вищевказаного ножа в область грудей ОСОБА_5 , в результаті чого заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, яке супроводжувалося лівобічним гемотораксом із розвитком гострої постгеморагічної анемії першого ступеню та ускладнилось дихальною недостатністю І-ІІ ст., що викликало необхідність проведення оперативних втручань, та які відповідно до висновку експерта №164 від 10.01.2023 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст.337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.121 КК України визнав повністю. Суду показав, що 23 листопада 2022 року приблизно о 9 годині вечора, за проханням своєї колишньої співмешканки ОСОБА_7 , він перебував у гуртожитку по АДРЕСА_2 , у селищі Верховина, за місцем її проживання, та доглядав за їх спільною малолітньою дитиною. Звернув увагу на те, що ОСОБА_7 це його колишня співмешканка, із якою вони раніше проживали разом в Донецькій області, однак після переїзду її в селище Верховина, вони проживають окремо. Зазначив, що ОСОБА_7 попросила його побути з дитиною, оскільки їй потрібно було відлучитись у особистих справах на одну годину, на що він погодився. Оскільки в зазначений час ОСОБА_7 не повернулась додому, а йому потрібно було повертатись до свого місця проживання, він зателефонував до ОСОБА_8 та спитав її чи буде вона вже йти додому. У відповідь ОСОБА_8 повідомила йому, що буде зайнята ще приблизно 40хв. Оскільки ОСОБА_8 не повернулась додому і через 40 хвилин, він знову зателефонував до неї щоб спитати коли вона буде вдома, та вона повідомила йому, що вже буде йти додому. Під час цієї розмови із ОСОБА_8 по телефону, він почув що вона перебуває в компанії людей, та по голосу впізнав ОСОБА_9 , з яким до цього дня зустрічався кілька разів та спілкувався із ним. Також він впізнав друга ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , якого також бачив раніше. При цьому він чув, що ОСОБА_10 висловлювався в його сторону поганими словами та говорив йому, щоб він не телефонував більше до ОСОБА_8 , бо якщо він зателефонує ще раз, то він ( ОСОБА_10 ) прийде до нього і зломить йому шию. В певний момент ОСОБА_10 взяв у ОСОБА_8 мобільний телефон та сказав йому, що зараз прийде і наб`є йому лице. У відповідь на такі слова ОСОБА_10 , він сказав, щоб той приходив, тільки сам. Після цього, телефон знову взяла ОСОБА_8 . Однак вона не завершила одразу дзвінок, та він почув, як товариш ОСОБА_10 сказав йому: «Ти йди, а ми прийдем за тобою». Зрозумівши, що ОСОБА_10 буде не один, він пішов на кухню гуртожитку, де взяв кухонний ніж, який було оглянуто в судовому засіданні при дослідженні речових доказів, та поклавши його собі у кишеню штанів, пішов на вулицю чекати ОСОБА_10 . Вийшовши на вулицю, він став очікувати на ОСОБА_10 на подвір`ї біля будинку гуртожитку, а саме біля воріт. Через деякий час він побачив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підходять до воріт та вимкнули ліхтарик. При цьому вони його не бачили, оскільки він стояв за воротами, та було темно. Любомир та ОСОБА_8 були тільки у двох. ОСОБА_8 пройшовши через ворота, не зауважила його, та пройшла в напрямку до входу в гуртожиток. Любомир залишився стояти за воротами на дорозі. Він стояв на відстані близько одного метра від ОСОБА_10 , з іншої сторони воріт, однак ОСОБА_10 не бачив його, оскільки було темно. В цей час, окрім ОСОБА_10 він нікого більше не бачив поруч із ним, однак чув, як далеко хтось біг. Хто саме біг і куди, він не бачив, однак припустив, що це бігли друзі ОСОБА_10 . В цей час він витягнув із кишені штанів ніж, який взяв із приміщення кухні гуртожитку, та вийшовши із-за брами підійшовши до ОСОБА_10 хотів налякати його, однак наніс удар ножем у ліву частину тіла, нижче серця. Зазначив, що не цілився в конкретну частину тіла ОСОБА_10 , а так вийшло. Ніж брав із собою щоб налякати ОСОБА_10 , однак так вийшло, що наніс йому удар цим ножем. Після нанесення удару, він відійшов на подвір`я, а ОСОБА_10 залишився стояти на тому ж місці. Потім до ОСОБА_10 підбігли його друзі, які почали викликати медичну допомогу. До нього друзі ОСОБА_10 не підходили, з ним не спілкувались. Після цього він відніс ніж назад на кухню, та очікував приїзду поліції.

Надаючи відповіді на запитання прокурора, захисника та суду, обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що після того, як ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підійшли до воріт біля будинку АДРЕСА_2 , де він очікував на них, зі сторони ОСОБА_10 не було жодної загрози в його сторону. Любомир не погрожував йому, не висловлювався в його сторону, не наносив йому ударів та не заподіяв жодних тілесних ушкоджень. До цієї події, дещо раніше, в нього був конфлікт із ОСОБА_10 , однак з приводу чого він не пам`ятає, та він жодним чином не пов`язаний із цією подією. Вказав на те, що саме він першим наніс один удар ножем ОСОБА_10 . Вважає, що діяв неправильно, та наносити ОСОБА_10 удару ножем, не було необхідності. Однак він врахував попередні погрози, які були по телефону. Вказав, що з моменту розмови із ОСОБА_10 по телефону до зустрічі із ОСОБА_10 біля будинку та нанесення йому удару ножем, пройшло приблизно 20 хвилин.

Також обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що негативно ставиться до свого вчинку, щиро жаліє що так вчинив. Обіцяє відшкодувати заподіяну потерпілому шкоду, та на даний час уже частково відшкодував шкоду в розмірі 20000,00грн. Просив суворо не карати.

Прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_6 звернув увагу на те, що ні він, ні обвинувачений не оспорюють час, місце та обставини вчинення кримінального правопорушення, а також не оспорюють кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч.1 ст. 121 КК України. Просить суд при призначенні покарання врахувати, що ОСОБА_3 , свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.121 КК України визнав повністю за обставин вказаних в обвинувальному акті, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, негативно ставиться до свого вчинку та щиро розкаявся у вчиненому, попросив у потерпілого пробачення. Також звернув увагу на те, що потерпілим не заявлено цивільного позову та не визначено розмір заподіяних йому збитків, однак під час спілкування із матір`ю обвинуваченого, потерпілий повідомив їй, що не наполягатиме на суворому покаранні та не матиме претензій до обвинуваченого, якщо йому відшкодують кошти в сумі 100 000,00грн. На даний час матер`ю обвинуваченого частково відшкодовано шкоду потерпілому, а саме перераховано потерпілому кошти в сум 20 000,00грн, оскільки перерахувати всю обумовлену суму одноразово, сім`я не має змоги через важке матеріальне становище. За наявності фінансової можливості обвинувачений відшкодує потерпілому всю шкоду.

Також просить врахувати особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Просить призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.121 КК України.

Окрім визнання ОСОБА_3 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України повністю доводиться такими дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_12 знайомий, бачив його кілька разів, та йому відомо що у обвинуваченого і його знайомої ОСОБА_13 є спільна дитина. Із ОСОБА_8 він познайомився наприкінці вересня 2022 року після його дня народження. Саме тоді він дізнався, що у ОСОБА_8 є дитина, батьком якої є ОСОБА_14 . Також вказав, що до події яка трапилась 23.11.2022 між ним та обвинуваченим виникали конфлікти з того приводу, що обвинувачений ревнував ОСОБА_8 до нього. Однак ОСОБА_8 говорила йому, що вона не проживає разом із ОСОБА_14 . Вказав, що 23.11.2022 року після завершення робочого дня, це було приблизно о 17-й годині, він перебував у будинку за місцем свого проживання, який знаходиться на території Верховинського районного лісгоспу, де він працює рамником, однак точної адреси він не пам`ятає. Разом із ним у цьому ж будинку проживали двоє його співробітників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які також на той час перебували у будинку. Приблизно о 19-й годині до нього прийшла в гості ОСОБА_17 , та він разом із співробітниками та нею, перебували у будинку і розмовляли. В певний час, на телефон ОСОБА_8 хтось зателефонував, та вона піднявши слухавку сказала йому, що це телефонує ОСОБА_14 , та вийшла з кімнати. Про що саме розмовляла ОСОБА_8 із ОСОБА_14 він не чув, однак коли вона повернулась в кімнату, то плакала та сказала, що ОСОБА_14 її ображав і погрожував, а саме сказав, що якщо вона зараз не прийде додому то він її заріже. Після цього ОСОБА_8 вирішила йти додому, а саме до будинку по АДРЕСА_2 . Він пішов разом із нею, оскільки хотів провести її. Приблизно через 2 хвилини з часу коли вони вийшли від його будинку, він зателефонував до ОСОБА_18 та попросив його, щоб він пішов із ними та допоміг вирішити конфлікт, на що останній погодився. Однак він та ОСОБА_8 не чекали на ОСОБА_11 , а продовжили рухатись удвох до її будинку. Підійшовши до будинку АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_8 , він побачив, що особа, яка стояла за парканом біля будинку, почала бігти на нього та тримала щось у руках, однак що саме було у руках цієї особи він не бачив. Особу яка бігла до нього, він також одразу не впізнав. Коли вказана особа наблизилась до нього, він відштовхнув ОСОБА_8 в сторону а сам повернувся вправо, тобто лівою стороною тіла до особи, яка підбігала. В певний момент він відчув різкій біль під грудьми з лівої сторони, з переду. В момент заподіяння йому удару, він побачив, що це ОСОБА_19 завдав йому удару. Вказав, що ОСОБА_14 наніс йому один удар чимось гострим під груди в ліву сторону, та після цього завдав одного удару ногою в живіт, і втік. ОСОБА_8 побігла за ОСОБА_14 , а він залишився один, та в цей час до нього прибіг ОСОБА_15 , який спитав, що трапилось. Піднявши свою куртку він побачив розріз та одразу сказав ОСОБА_14 щоб той викликав швидку медичну допомогу. В цей час до них підбігла ОСОБА_8 та також почала питати, що ОСОБА_14 йому зробив, на що він показав їй рану. Також в цей час до них підбіг ОСОБА_16 . Оскільки ОСОБА_20 не зміг додзвонитись на швидку допомогу, то ОСОБА_14 та ОСОБА_21 підійшли до автомобіля, який був припаркований неподалік на дорозі і попросили водія щоб він відвіз його у лікарню. Оскільки водій погодився то ОСОБА_14 та ОСОБА_21 посадили його до автомобіля та вони всі разом поїхали до лікарні. Вказав, що до приміщення лікарні він зайшов самостійно, хоча йти було дуже важко. Там його зустріли лікарі, які в подальшому надали йому медичну допомогу. Зазначив, що у медичному закладі він проходив лікування один місяць.

Вказав, що претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, цивільного позову не заявляв. Однак, спілкувався із родичами обвинуваченого щодо суми яку вони можуть сплатити йому в якості відшкодування шкоди. На сьогоднішній день ним отримано від обвинуваченого кошти в сумі 20 000,00грн, які враховані ним як відшкодування витрат на лікування, яке він проходив після 23.11.2022. Однак сплачена обвинуваченим сума не відповідає тій сумі, про яку йшла мова. Просить призначити обвинуваченому суворе покарання.

-показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що з ОСОБА_12 вони спільно проживали 4 роки в Донецькій області, як сім`я, в окремій квартирі, однак шлюб не реєстрували. Також вказала, що в них є спільна дитина. У квітні 2022 року вона переїхала проживати у Верховину, а ОСОБА_19 залишився проживати у Донецькій області. Зауважила, що роз`їхалась із ОСОБА_14 , та не проживала з ним спільно, ще до моменту її від`їзду у Верховину. Однак у кінці вересня 2022 року ОСОБА_3 також приїхав у Верховину. Після його приїзду вони бачились час від часу, так як він кожного тижня приходив до неї додому, побачитись із дитиною. Вона не забороняла цього. На даний час вони не спілкуються. З потерпілим ОСОБА_22 вона познайомилась у вересні 2022 року, який на той час також проживав у гуртожитку по АДРЕСА_2 , а саме винаймав там кімнату. З потерпілим вона перебуває у хороших дружніх стосунках, однак спільно вони не проживали. Любомиру було відомо, що у неї є дитина, а також хто батько дитини. Їй також було відомо, що у ОСОБА_5 є сім`я.

23.11.2022 приблизно о 08 год вечора вона перебувала в гостях у ОСОБА_10 за місцем його проживання на території пилорами у селищі Верховина. Гусак ОСОБА_14 того вечора перебував у неї вдома, оскільки прийшов до її брата на день народження. Коли вона перебувала у ОСОБА_10 , то ОСОБА_19 телефонував до неї, питав де вона, ображав нецензурними словами, а також погрожував, що заріже. Про це вона розповіла ОСОБА_10 , тому він запропонував провести її додому. Приблизно о 9 годині вечора, ОСОБА_5 проводив її з пилорами додому, а саме до будинку АДРЕСА_2 . Вказала на те, що дорога від місця проживання потерпілого до її місця проживання займає близько 5-ти хвилин. Коли йшла із ОСОБА_10 до себе додому, то чула, як ОСОБА_10 телефонував до свого друга ОСОБА_11 і казав, аби той був на «шухері». Чи телефонував ОСОБА_23 в той день до ОСОБА_24 вона не знає.

Підійшовши до будинку, вона пішла у двір, а ОСОБА_5 залишився неподалік, біля магазину «Бартка». Коли вона проходила у двір то не бачила ОСОБА_3 , оскільки він, як потім виявилось, стояв за воротами. В момент коли вона вже підійшла до вхідних дверей будинку, то почула крик «скору», тому одразу повернулась та пішла до ОСОБА_10 . Вона не бачила як ОСОБА_23 підходив до ОСОБА_24 , однак коли повернулась на крик, то в цей час, від ОСОБА_10 їй на зустріч пробіг ОСОБА_19 , однак чи мав він щось у руках вона не побачила. Жодної розмови між ними, вона не чула. Коли вона підійшла до ОСОБА_10 , то біля нього вже був його друг ОСОБА_11 . Любомир показав їй рану та сказав, що це зробив ОСОБА_14 . Біля ОСОБА_10 вона було до того часу поки його не забрали у лікарню. Моменту нанесення удару вона не бачила. Коли ОСОБА_10 забрали у лікарню, то вона пішла у будинок, а ОСОБА_3 залишився на вулиці, оскільки приїхала поліція. Хто викликав поліцію, вона не знає.

Також вказала, що не знає, чи саме вона була причиною цього конфлікту, однак між потерпілим і обвинуваченим і до цієї події були недружні відносини. ОСОБА_3 викликав ОСОБА_5 на розмову, однак зустріч не відбулася.

-показаннями свідка ОСОБА_18 , який суду показав, що потерпілий ОСОБА_5 є його добрим товаришем та кумом. Він являється хресним його дитини. З обвинуваченим вони мало знайомі, знає його тільки візуально. Разом з потерпілим ОСОБА_5 вони працюють на пилорамі в Верховинському районному лісгоспі. 23.11.2022 вони працювали приблизно до 17.00 год, та після роботи прийшли в будинок, де проживають. Цей будинок розміщений одразу на пилорамі. Приблизно о 20.00год. до ОСОБА_10 в гості прийшла ОСОБА_25 . Приблизно годину часу вони всі разом сиділи, спілкувались та випивали алкоголь. Під час того, як вони знаходились у кімнаті до ОСОБА_8 хтось зетелефонував. На цей дзвінок ОСОБА_8 розлютилася, сказала що це телефонує ОСОБА_14 , однак вона не розуміє чому він до неї знову телефонує. Коли ОСОБА_8 ішла додому, то ОСОБА_10 пішов її проводити. Через 5 хвилин після того, як вони пішли, ОСОБА_10 зателефонував до нього і попросив, щоб він та ОСОБА_26 підійшли до магазину «Бартка», бо він передчуває якусь небезпеку. Він та ОСОБА_21 одразу побігли до магазину «Бартка». По часу, туди потрібно йти 7-8 хвилин, але оскільки вони бігли, то були там приблизно через 2 хвилини. Коли вони бігли до ОСОБА_10 , то перед « ОСОБА_27 », на відстані 60-70 метрів від ОСОБА_10 , почули його крик. Коли підбігли до ОСОБА_10 , то він повідомив, що його порізали, підняв куртку та кофту, і вони побачили, рану під ребром знизу. Також біля ОСОБА_10 була ОСОБА_8 , яка кричала. Він одразу почав телефонувати на №103, однак не зміг додзвонитися. Тоді ОСОБА_16 побачив навпроти, автомобіль із увімкнутим двигуном та фарами, підбіг до його водія і спитав чи не міг би той підвезти до лікарні людину, яку підрізали, на що водій погодився. Він та ОСОБА_21 сіли у автомобіль разом із ОСОБА_10 , при цьому, ОСОБА_21 зняв із себе футболку та приклав її до рани ОСОБА_10 , щоб не забруднити салон автомобіля кров`ю. По дорозі в лікарню, ОСОБА_10 сказав, що це зробив чоловік ОСОБА_8 , ОСОБА_14 . Водій відвіз їх прямо до лікарні та скерував куди іти. У приймальному покої лікарні їм сказали очікувати у коридорі. Дещо пізніше приїхали працівники поліції, які записали їхні дані. Водія, який підвозив їх до лікарні вони не знають, лише, що його звати ОСОБА_28 .

-показаннями свідка ОСОБА_26 , який суду показав, що проживає в смт Верховина в будинку (гуртожитку), який розташований на території Верховинського районного лісгоспу. Це житло забезпечує йому роботодавець. Він проживає в одній кімнаті із потерпілим ОСОБА_29 , а також ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Того вечора, 23.11.2022, вони всі були у кімнаті, приблизно о 20.00-21.00год до ОСОБА_10 в гості прийшла дівчина ОСОБА_8 . Особисто він не був із нею знайомий, бачив її лише один раз до цього. У них в кімнаті ОСОБА_8 знаходилася приблизно 30 хвилин. В цей час до неї хтось телефонував, однак хто саме він не знає. Під час розмови вона виходила з кімнати. Коли вона зібралася іти додому, то ОСОБА_10 пішов її проводити. Приблизно через 10хв. після того, як вони вийшли з будинку, ОСОБА_10 зателефонував до ОСОБА_18 та сказав прибігти до магазину «Бартка». Тоді він разом із ОСОБА_32 одягнулися і одразу побігли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться біля місця проживання ОСОБА_8 . Вони бігли приблизно 3хв., відстань від їхнього місця проживання до магазину «Бартка», становить приблизно 600м. Коли бігли, то почули крик ОСОБА_10 , а коли підбігли, то він сказав що його поранили і піднявши футболку показав рану, та щоб викликати швидку медичну допомогу. Також біля ОСОБА_10 була ОСОБА_8 . Слижук ОСОБА_11 телефонував по швидку медичну допомогу, а він побіг через дорогу, де стояв припаркований автомобіль. Він підійшов до водія і попросив підвезти друга, якого поранено у лікарню. Оскільки водій погодився, то він, разом із ОСОБА_14 посадили ОСОБА_10 у автомобіль, та всі разом поїхали у лікарню в смт Верховина. По приїзді у лікарню ОСОБА_10 забрали на другий поверх приміщення, а вони залишилися внизу. Потім приїхали працівники поліції, які відібрали у них пояснення.

Зазначив, що ОСОБА_10 не казав йому, хто саме його підрізав. Звернув увагу на те, що він тільки тиждень працював у Верховинському лісгоспі, та він не дуже добре знає ОСОБА_8 . Чи просила вона ОСОБА_10 аби він її проводив, він не знає.

-показаннями свідка ОСОБА_33 , яка суду показала, що ввечері 23.11.2022 знаходилася за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 . До неї прийшов ОСОБА_23 і попросив, щоб вона побула з його та ОСОБА_34 спільною дитиною. Сказав, що він телефонував до ОСОБА_35 , та вона повідомила, що вже йде додому, а йому також вже треба йти. Вона погодилась залишитись із дитиною, а ОСОБА_14 пішов. Після цього вона ще зателефонувала до ОСОБА_35 та спитала де вона, так як уже була пізня година, на що та відповіла, що вже йде додому. Після цього вона залишила дитину ОСОБА_8 на свою восьмирічну доньку в кімнаті, а сама вийшла на вулицю щоб викурити сигарету. В той час не були увімкнені ліхтарі, однак стоячи на порозі, вона почула, що хтось іде і розмовляє, але із за кута побачила лише ОСОБА_36 . Підійшовши до неї, ОСОБА_37 сказала, що іде від ОСОБА_10 , а потім вони почули крик «викликайте швидку». Настя одразу побігла до ОСОБА_10 , і в цей час у двір забіг ОСОБА_19 , а за ним і ОСОБА_37 , яка кричала «навіщо ти його підрізав». Вона піднялася на другий поверх, щоб розбудити матір ОСОБА_35 . За нею вслід зайшли ОСОБА_14 та ОСОБА_37 . Коли мама ОСОБА_35 вийшла на вулицю, то там вже нікого не було. ОСОБА_14 нікуди не тікав, та залишився у будинку. чекати поліцію.

Вказала, що раніше, коли ОСОБА_14 і ОСОБА_8 жили разом, то нічого поганого вона за ним не помічала. Стосунки між ОСОБА_38 та ОСОБА_14 припинилася після того, як вона почала зустрічатися з ОСОБА_10 . Однак, коли ОСОБА_14 приїхав у Верховину, то ОСОБА_37 добре його прийняла, вони спілкувалися, він залишався у неї ночувати.

-показаннями свідка ОСОБА_39 , яка суду показала, що ввечері 23.11.2022, приблизно о 21.00год, коли вона вже спала, за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 до її кімнати прибігла ОСОБА_40 і сказала, що ОСОБА_3 ножем поранив ОСОБА_10 . Вона вибігла на вулицю, але там уже нікого не було. ОСОБА_14 повідомив їй, що ОСОБА_10 повезли в лікарню. Трохи пізніше приїхала поліція і вони їм все розповіли. Вказала, що до війни її дочка і обвинувачений 3-4 роки проживали спільно у Донецькій області, жили добре. Також і по приїзді у ОСОБА_41 у ОСОБА_14 і ОСОБА_35 були нормальні відносини, коли саме зіпсувалися, вона не знає. Коли ОСОБА_14 приїхав у Верховину, то часто залишався з дитиною, також 2 рази ночував у Насті. Того дня, коли трапилася дана подія, у її молодшого сина був день народження, і саме тоді вона звернула увагу, що стосунки між ОСОБА_14 і ОСОБА_38 погіршилися. Їй відомо, що раніше був такий випадок, що ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_14 , однак за що не знає. Також вказала, що вона питала у ОСОБА_14 навіщо він порізав ОСОБА_10 , на шо той відповів, що не знає, однак не заперечував, що зробив це. Після скоєного він очікував поліцейських і нікуди не втікав.

- показаннями свідка ОСОБА_7 , наданими під час повторного допиту за клопотанням сторони захисту, яка суду показала, що під час її перебування в гостях у ОСОБА_10 23.11.2022, ОСОБА_19 телефонував до неї три рази, про що їй прийшло SMS -повідомлення, однак вона розмовляла з ним тільки один раз. Під час розмови із ОСОБА_14 , у неї брав слухавку ОСОБА_15 , однак про що він розмовляв із ОСОБА_14 , вона не чула, та не чула щоб ОСОБА_11 погрожував ОСОБА_14 під час цієї розмови. Вказала, що потерпілий ОСОБА_42 нічого не говорив ОСОБА_43 та не брав у неї телефон і не розмовляв із обвинуваченим.

- показаннями свідка ОСОБА_26 , наданими під час повторного допиту за клопотанням сторони захисту, який суду показав, що 23.11.2022, коли ОСОБА_25 перебувала в гостях у ОСОБА_10 , до неї хтось телефонував, однак хто саме він не знає. ОСОБА_8 піднявши слухавку, одразу виходила з кімнати. Під час розмови ОСОБА_8 кричала, тому ОСОБА_15 підійшов до неї. Однак про що вони говорили по телефону, він не знає, оскільки він сидів у кімнаті, а вони вели розмову на коридорі, та він візуально їх не бачив, а тільки чув, що ОСОБА_11 щось говорив. Зауважив, що коли ОСОБА_8 піднімала слухавку та виходила з кімнати щоб розмовляти по телефону, то ОСОБА_10 не виходив за нею та не розмовляв по її телефону із співрозмовником. Також вказав на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_10 пішли не одразу, а через 10-15 хвилин після того, як вона розмовляла по телефону.

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000087, з якого вбачається, що 24.11.2022 на підставі заяви ОСОБА_5 були внесені відомості до ЄРДР за фактом спричинення ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1ст.121 КК України (а.с. 105-106);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 23.11.2022, згідно з яким ОСОБА_5 заявив, що 23.11.2022 близько 21.00год в смт Верховина по вул. І. Франка, неподалік супермаркету «Бартка», відома особа, по імені ОСОБА_14 , через неприязні відносини нанесла одного удару предметом схожим до ножа в область грудної клітки зліва, спричинивши поріз у вказаному місці. В заяві вказано, що очевидцем події була ОСОБА_7 (а.с107);

-довідкою КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради №442/01-15 від 24.11.2022 про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель с. Розтоки Косівського району знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділі з 21год 15хв. 23.11.2022 (історія хвороби №6777). Діагноз: проникаюче ножове поранення грудної клітки зліва з пошкодженням органів грудної клітки. Післятравматичний пневмогемоторакс зліва. Постгеморагічна анемія (а.с.108);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.11.2022, відповідно до якого ОСОБА_3 був затриманий 24.11.2022 о 13год 20хв. на відкритій місцевості в АДРЕСА_2 , у зв`язку із підозрою у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України;

-протоколом огляду місця події, який розпочато о 01год 10хв. 24.11.2022 та закінчено о 02год 25хв. 24.11.2022 з фототаблицею до нього, з якого вбачається, що слідчим, у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, за участі понятих ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , та з письмової згоди і за участю керівника ТзОВ «Шруба», яке є власником приміщення, ОСОБА_46 , було проведено огляд місця події - приміщення двоповерхового будинку, що належить ТзОВ «Шруба», який розташований в АДРЕСА_2 . В ході проведеного огляду встановлено, на першому поверсі вказаного будинку знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а житлові кімнати розташовані лише на другому поверсі. На другому через одностворчасті металопластикові двері білого кольору здійснюється вхід до вузького коридору, в якому по обидві сторони, розташовані дерев`яні двері до житлових кімнат. По лівій стороні по ходу огляду, розташовані п`яті по рахунку дерев`яні двері із табличкою з написом № НОМЕР_1 , які ведуть в загальну кухню. Всередині вказаної кухні загального користування, серед іншого, знаходиться дерев`яний сервант із двома поличками, який закривається дерев`яними дверцятами із скляним вирізом. На другій полиці вказаного дерев`яного серванту знаходився пластиковий піднос із кухонним приладдям, серед якого: ложки, вилки, черпак та ножі різної величини. Як повідомив присутній при огляді місця події ОСОБА_3 , 23.11.2022 він узяв один із кухонних ножів, які лежали у серванті, а саме, невеликий металевий кухонний ніж із руків`ям коричневого кольору та вийшовши на вулицю наніс вказаним ножом один удар в ділянку грудної клітки незнайомому хлопцю, після чого піднявся до кухні та поставив ніж на місце.

Під час огляду місця події виявлено та вилучено кухонний ніж із руків`ям коричневого кольору. Зауважень від учасників огляду місця події не надходило (а.с. 110-121);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.11.2022 та оглянутим в судовому засіданні 06.04.2023 відеозаписом до нього, відповідно до якого в присутності понятих було проведено слідчий експеримент на території та у приміщенні, за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_3 ,повідомив, що 23.11.2022 близько 21 години він перебував в одній із кімнат приміщення будинку АДРЕСА_2 , де проводив час із спільною дитиною своєї співмешканки ОСОБА_7 . При цьому на пропозицію слідчого, ОСОБА_3 показав кімнату де перебував, а саме на другому поверсі вказаного будинку, одразу із правої сторони коридору. Далі ОСОБА_3 повідомив, що перебуваючи у вказаній кімнаті та розмовляючи по телефону із ОСОБА_7 слухавку взяв ОСОБА_42 та в ході розмови між ними виник словесний конфлікт в ході якого, ОСОБА_42 сказав, що направляється до нього з іншими хлопцями та ОСОБА_25 . Після цієї розмови він пішов в кухню загального користування, що розташована зліва по коридору, звідки взяв кухонний ніж із руків`ям коричневого кольору. На пропозицію слідчого, ОСОБА_3 вказав на місце звідки взяв ніж. Далі, ОСОБА_47 повідомив, що із вказаним кухонним ножем, який поставив у праву кишеню штанів він вийшов на вулицю до металевих воріт, через які здійснюється вхід на територію, де розташований будинок, та там очікував ОСОБА_5 . На пропозицію слідчого, ОСОБА_3 вказав на місце, де він стояв очікуючи ОСОБА_9 .

В подальшому, в ході проведення слідчого експерименту, із використанням підручних предметів,за участю статиста ОСОБА_48 , імітуючи ніж, підозрюваний ОСОБА_3 на прикладі статиста показав, яким чином він наносив удар в ділянку грудної клітки зліва ОСОБА_5 . Також повідомив, що після вказаної події, вказаний кухонний ніж із руків`ям коричневого кольору він відніс назад до приміщення кухні загального користування (а.с. 133-138);

- протоколом відібрання біологічних зразків від 07.12.2022 року з якого вбачається, що на підставі постанови прокурора від 07.12.2022 року (а.с.167-168) слідчим з участю 2-х понятих та спеціаліста відібрано біологічні зразки у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме зразки крові шляхом внутрішньовенної пункції в кількості 3 мл в полімерну пробірку та на марлевий тампон (а.с. 169);

- протоколом добровільної видачі предметів від 24.11.2022 року (а.с.141), з якого вбачається, що цього дня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , добровільно видав слідчому одяг, в якому він був одягнений, коли йому було спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва, а саме: футболку сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та прорізом у верхній лівій частині; спортивну кофту темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та прорізом в лівій частині; зимову куртку червоного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та прорізом у верхній лівій частині (а.с. 141);

- висновком експерта №1127 від 08.12.2022, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО (а.с. 157);

- висковком експерта №1128 від 15.12.2022, складеним за результатами проведеної судово-медичної експертизи: футболки, кофти спотивної та куртки утепленої потерпілого ОСОБА_5 , якою встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. У слідах на футболці (об.№1), спортивній кофті (об.№2) та куртці (об.№3), що належать ОСОБА_5 , в якому він був одягнений під час спричинення йому тілесних ушкоджень, знайдена кров людини, при імунологічному дослідженні виявлені антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А та анти-В. Таким чином, кров на вище вказаних речових доказах може походити від особи (осіб) групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи АВО, що не виключає можливості належності крові ОСОБА_5 (а.с. 154-156);

- висновком експерта №164 від 10.01.2023, складеним на підставі проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та якою встановлено, що у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження: проникаюче колото-різане поранення, грудної клітки зліва, яке супроводжувалось лівобічним гемотораксом із розвитком гострої постгеморагічної анемії першого ступеню та ускладнилось дихальною недостатністю І-ІІ ст., що викликало необхідність проведення оперативних втручань: «Хірургічна обробка рани шкіри та підшкірної клітковини без висічення» ади (медичні послуги та інтервенції №6777/22/, №428 Номер інтервенції: НОМЕР_2 від 2022-11-24) та «Розріз плеври. Інші відкриті процедури на легені або плеврі. Ексилоративна торакотомія. Торакоскопія.» (медичні послуги та інтервенції №6777/22/ Номер інтервенції: НОМЕР_2 від 2022-11-24), які проведені в КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня», яке спричинене внаслідок однократної колото-ріжучої дії предмета, про що свідчить наявність гострих кутів та рівних країв, переважання глибини рани над довжиною, більш детально висловитись про характер травмуючого предмета можна буде після проведення судово-криміналістичної експертизи одягу підекспертного. Вищевказане тілесне ушкодження може відповідати терміну вказаному у постанові і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення (а.с. 158-160).

- висновком експерта №12 від 12.01.2023, складеним на підставі проведеної медико-криміналістичної експертизи куртки, батніка, футболки від потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ножа у кримінальному провадженні №0000087, згідно з яким встановлено, що на лівій полі куртки, лівій полі батніка та передній поверхні футболки зліва є по колото-різаному пошкодженню, які за розташуванням зіставляються між собою та відповідають ділянці розташування рани в ділянці грудної клітки та могли бути заподіяні плоским колючо -ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа. На лівій полі та лівому рукаві куртки виявлено сліди ковзання, у вигляді деформації та сплощення поверхневих волокон, накладень непрозорих частинок глини та напівпрозорих частинок піску, які могли утворитися внаслідок ковзання куртки по травмуючій поверхні, на якій знаходились зазначені частинки.

Результати експериментально-порівняльного дослідження (відповідність дослідженого на лівій полі батніка, передній поверхні футболки зліва і експериментальних, заподіяних ножем, поданим на експертизу колото-різаних пошкоджень відповідно на спинках батніка та футболки за формою, довжиною, характером країв і кінців) може свідчити про те, що досліджені на батніку та футболці колото-різані пошкодження та відповідна їм колото-різана рана на тілі потерпілого могли бути заподіяні клинком ножа, поданим на експертизу або іншим клинком з аналогічними конструктивними особливостями (а.с. 144-150).

-висновком судово-медичної експертизи ножа №165/1 від 12.01.2023, з якого вбачається, що згідно Висновку експерта №1127 від 08.12.2022 р, відділення судово-медичної імунології Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілого ОСОБА_5 належить до групи (1) з ізогемаглютинінами анти-А та анти- В системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні слідів на клинку (об.№1) та ручці ножа (об.№2), вилученого під час огляду місця події, знайдено кров людини, статеву належність якої встановити немає можливості у зв`язку з відсутністю в препаратах клітинних елементів крові. При визначенні групової належності крові виявлено антиген Н за ізосерологічною системою АВ0. Антигени А і В не виявлені

Враховуючи отримані результати, групу крові ОСОБА_5 експерт дійшов висновку, що виявлена кров могла походити від особи (осіб), в крові якої (яких) міститься антиген Н системи АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_5 . Клітини з ядрами в (об.№№1,2) не виявлено (а.с. 151-153).

Вина обвинуваченого також підтверджується речовими доказами, які були оглянуті в судовому засіданні за участю всіх учасників судового провадження, а саме:

- кухонним ножем із руків`ям коричневого кольору, вилученого у ході огляду місця події, проведеного в приміщення двоповерхового будинку, що належить ТзОВ «Шруба», який розташований в смт Верховина по вул. Франка, 109 Верховинського району Івано-Франківської області, на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 26.11.2022 року (а.с.124-125) В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що саме цим ножем наніс удар потерпілому ОСОБА_49 ;

- футболкою сірого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та прорізом у верхній лівій частині, спортивною кофтою темно-синього кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та прорізом в лівій частині, зимовою курткою червоного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору та прорізом у верхній лівій частині, добровільно виданими потерпілим ОСОБА_5 , в яких він був одягнутий 23.11.2022 року в момент спричинення йому удару ножем ОСОБА_3 , на які накладено арешт ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду від 26.11.2022 року (а.с.127-128);

Також обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником ОСОБА_6 заявлялося клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_18 , яке судом було задоволено. Однак такий на неодноразові виклики суду не з`явився, ухвали суду про його привід в судові засідання виконані не були. В судовому засіданні 19.10.2023 обвинувачений та його захисник відмовились від заявленого клопотання. Захисник звернув увагу на те, що під час повторного допиту свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_50 отримано відповідь на те, чи спілкувався потерпілий із обвинуваченим по телефону, та чи погрожував йому. Прокурор погодився із клопотанням сторони захисту, та не наполягав на повторному допиті свідка ОСОБА_51 .

Дослідивши в ході судового розгляду обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому йому злочині доведена поза розумним сумнівом у повному обсязі.

Суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України є правильною, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_5 умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При цьому, хоч обвинуваченим та захистом не оспорюється кваліфікація діяння обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, суд вважає, що в даному випадку діяння правильно кваліфіковано, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а не як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне в стані сильного душевного хвилювання (ст.123 КК України), чи як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони (ст. 124 КК України), чи як необережне тяжке тілесне ушкодження (ст. 128 КК України).

Перш за все суд зазначає, що конститутивною (конструктивною) ознакою складу злочину передбаченого ст. 123 КК України, є стан сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, в якому і було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Причиною виникнення стану сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) є протизаконне насильство або тяжка образа з боку потерпілого.

Так, згідно роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», необхідною умовою кваліфікації дій винного за ст.123 КК України є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

В судовому засіданні судом встановлено, що потерпілий у вечір коли трапилась подія не спілкувався із обвинуваченим та не висловлював в його сторону жодних погроз. Після повторного допиту свідків ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , які вказали, що із обвинуваченим в той вечір спілкувався не потерпілий, а свідок ОСОБА_15 , обвинувачений зазначив, що не може беззаперечно стверджувати, що під час розмови по телефону із ОСОБА_25 , чув голос саме ОСОБА_9 та спілкувався саме із ним. Вказані свідки також показали, що не чули, щоб ОСОБА_15 під час розмови із ОСОБА_12 погрожував йому.

Суд також звертає увагу на те, що із моменту розмови обвинуваченого по телефону із ОСОБА_25 та ОСОБА_32 , пройшло близько 20хв. Так, свідок ОСОБА_16 зазначив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 пішли до будинку останньої не одразу, а через 10-15 хвилин після того, як вона розмовляла по телефону. Обвинувачений у своїх показах також вказав, що з моменту розмови по телефону із ОСОБА_8 до зустрічі із ОСОБА_10 біля будинку та нанесення йому удару ножем, пройшло приблизно 20 хвилин.

Під час судового розгляду встановлено, що потерпілий не висловлював погроз та не вчиняв жодного насильства відносно обвинуваченого, і у момент нанесення йому удару обвинуваченим. Зокрема, як показав сам обвинувачений ОСОБА_3 , після того, як ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підійшли до воріт біля будинку №109 по вул. Франка, де він очікував на них заховавшись за воротами, зі сторони ОСОБА_10 не було жодної загрози в його сторону. Любомир не погрожував йому, не висловлювався в його сторону, не наносив йому ударів та не заподіяв жодних тілесних ушкоджень. Саме він першим наніс один удар ножем ОСОБА_10 .

Відповідно, суд вважає, що в діях потерпілого ОСОБА_9 відсутня така ознака, як протизаконне насильство щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , саме як протизаконне насильство в розумінні ст. 123 КК України,

Також суд вважає, що в даному випадку відсутня тяжка образа з боку потерпілого ОСОБА_5 в сторону обвинуваченого ОСОБА_3 , що підтверджується доказами, здобутими в судовому засіданні, зокрема, показаннями свідків.

Що ж стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, а не за ст. 124 КК України, - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, то слід зазначити наступне.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст.124 є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

При розгляді справ даної категорії слід з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

З огляду на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, суд вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 не було необхідної оборони, саме в розумінні, яке входить до гіпотези ст.124 КК України, відповідно, не може бути і перевищення її меж, також дії ОСОБА_3 не були направлені на затримання злочинця.

Зокрема, в ході розгляду справи судом не встановлено, що зі сторони потерпілого, до події чи у момент нанесення йому удару обвинуваченим, мали місце погрози чи вчинялись дії спрямовані на заподіяння шкоди обвинуваченому.

Натомість судом встановлено, що під час розмови по телефону із своєю співмешканкою ОСОБА_25 , обвинувачений ОСОБА_19 перебував у кімнаті на другому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_2 , та у випадку наявності погроз у його сторону зі сторони потерпілого, мав можливість залишитись у приміщенні, та не виходити на вулицю. Однак він взявши ніж, пішов на вулицю очікувати потерпілого, при цьому робив це не відкрито, а заховавшись за воротами. Доказів, що потерпілий, будь яким чином викликав обвинуваченого на вулицю, суду не надано.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України, а не за ст.128 КК України, то слід зазначити наступне.

Перш за все слід зазначити, що одним із вирішальних чинників для розмежування діяння за ст. 121, та ст.128 КК України є суб`єктивна сторона складу злочину.

Так, суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст.121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження), характеризується умисною виною, на противагу від суб`єктивної сторони складу злочину, який передбачено ст. 128 КК України, ( необережне тяжке тілесне ушкодження).

При вчиненні злочину, який передбачено ст. 121 КК України умисел може бути як прямим, так і не прямим. Винний у вчиненні злочину, який передбачено ст.121 КК України усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідальність за ст. 121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Суб`єктивна сторона складу злочину, який передбачено ст.128 КК України може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості має місце тоді, коли особа передбачала можливість настання зазначеної шкоди, але легковажно розраховувала на її відвернення. При цьому повинен мати місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, перешкодять настанню злочинного наслідку. Цей розрахунок об`єктивно виявляється легковажним.

Як вбачається з обставин справи, які судом вказані вище, суд приходить до висновку щодо відсутності конкретних обставин, які б могли на думку обвинуваченого ОСОБА_3 перешкодити настанню злочинного наслідку, - нанесення тяжких тілесних ушкоджень.

Необережне тілесне ушкодження внаслідок злочинної самовпевненості слід відмежовувати від випадків заподіяння його з непрямим умислом, коли особа передбачала можливість заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, не бажала, але свідомо припускала настання такої шкоди. Про наявність непрямого умислу свідчить, зокрема, розрахунок особи на випадковість.

Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості настання зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла їх передбачити, діючи з більшою обачністю.

Проте, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному конкретному випадку умисел обвинуваченого ОСОБА_3 був прямо спрямований на спричинення будь якого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , проте, фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово медичної експертизи.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахування ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ч.1 ст.121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відноситься до категорії тяжких.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він є громадянином України, народився у 2003 році, у 2021 році здобув професію «Слюсар з ремонту рухомого складу розряд 3; Помічник машиніста електровоза; Помічник машиніста тепловоза», однак офіційно не працевлаштований, в офіційному шлюбі не перебуває, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше не судимий. Офіційно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , разом із матір`ю. За місцем проживання характеризується позитивно. До селища Верховина Верховинського району, Івано-Франківської області прибув з метою провідати свою колишню співмешканку та їхню спільну малолітню дитину. Відповідно до довідки виданої Верховинською селищною радою від 24.11.2022 за № 433/04-36/22 встановлено, що станом на 24.11.2022 року ОСОБА_3 не зареєстрований по Верховинській селищній раді через програмний комплекс «Соціальна громада» або мобільний за стосунок Дія, як внутрішньо переміщена особа.

Згідно досудової доповіді від 01.03.2023, зробленої Верховинським районним сектором філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення є середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб є високий. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_54 без позбавлення або обмеження волі, може становити небезпеку для суспільства та окремих осіб.

Згідно з обвинувальним актом обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та не встановлено обставин, які обтяжують його покарання.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 (провадження № 51-329км18), щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. При наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК. Тобто, передбачені п.1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Слід звернути увагу на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Саме такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к.

Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18.09.2019 у справі №№ 166/1065/18.)

Об`єднана палата касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 21.02.2021 року у справі №481/1754/18, роз`яснила, що під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Натомість, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 дійсно висловив жаль з приводу нанесення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, дав показання щодо обставин вчинення злочину, повністю визнав вину та висловив готовність нести покарання. В ході судового розгляду висловив негативне ставлення до своїх дій, які полягали у нанесенні потерпілому удару ножом, вважає, що діяв неправильно, та вчиняти так не було необхідності. Хоча потерпілим і не заявлено цивільного позову щодо відшкодування шкоди, обвинувачений вживав заходів щодо відшкодування потеплілому заподіяної шкоди.

Також суд вважає, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, оскільки після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, вів себе, як правослухняний громадянин, дії якого спрямовані на розкриття вчиненого злочину, не покинув місця вчинення злочину, чекаючи на прибуття працівників поліції, не здійснював дій по укриттю чи знищенню речових доказів, а навпаки, дав покази щодо обставин події, прийняв участь в слідчому експерименті, в ході якого детально розповів про обставини події.

Окрім того, обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди. Зокрема, суд зазначає, що відповідно до положень ст.66 КК України, законодавець визначив що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнається добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Однак при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в ході розгляду справи обвинувачений перерахував потерпілому кошти в сумі 20 000,00грн, які, як ствердив потерпілий, були ним отримані та враховані як відшкодування витрат на лікування, яке він проходив після 23.11.2022, а саме внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, форму вини, встановлені у справі пом`якшуючі обставини, що в цілому значно зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та відсутність обставин які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, вину у вчиненому визнав повністю, позицію прокурора та позицію потерпілого, який просив для обвинуваченого суворе покарання, при цьому вказав, що претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, та вважає, що призначення в даному конкретному випадку покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винуватого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Як вбачається з обвинувального акта, процесуальні витрати на проведення судових експертиз по кримінальному провадженні, відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, слід залишити без зміни.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, слід вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів у порядку ч.9 ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 368 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 необхідно обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 24 листопада 2022 року.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу - тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_3 залишити без змін до дня набрання даним вироком законної сили, з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2022 у виді арешту на одяг- спортивну кофту темно-синього кольору із нашаруванням речовини бурого кольору (РБК) та прорізом у його верхній лівій частині; футболку сірого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору (РБК) та прорізом у його верхній лівій частині; куртку зимову червоного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору (РБК) та прорізом у його верхній лівій частині, який належить потерпілому ОСОБА_5 .

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2022 у виді арешту на кухонний ніж із руків`ям коричневого кольору, який був вилучений під час огляду місця події в АДРЕСА_2 .

Після вступу вироку в законну силу речові докази по справі:

-спортивну кофту темно-синього кольору із нашаруванням речовини бурого кольору (РБК) та прорізом у його верхній лівій частині; футболку сірого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору (РБК) та прорізом у його верхній лівій частині; куртку зимову червоного кольору із нашаруванням речовини бурого кольору (РБК) та прорізом у його верхній лівій частині - повернути потерпілому ОСОБА_5 ;

- кухонний ніж із руків`ям коричневого кольору, який був вилучений під час огляду місця події в АДРЕСА_2 - конфіскувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1