Єдиний унікальний номер справи 185/6713/23
Провадження № 1-кп/185/782/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у період воєнного стану в залі суду в м.Павлоград кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за № 0000634 від 02.04.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

за участі

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

02.04.2023 року приблизно о 15.45 годині обвинувачений ОСОБА_3 приїхав за адресою: АДРЕСА_3 , - де дислокується сьома окрема санітарна автомобільна рота Вінницького мобільного воєнного госпіталю, для того щоб зустрітися із малознайомим військовослужбовцем вказаного підрозділу, потерпілим ОСОБА_9 . Перебуваючи за вказаною адресою між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_9 , виникла сварка на ґрунті виниклих неприязних відносин, в ході якої у обвинуваченого ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, спрямований на спричинення умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Далі, обвинувачений ОСОБА_3 02.04.2023 року приблизно о 15:50 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення умисних тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , знаходячись поблизу будинку №127 по вулиці Григорія Шияна, взявши до рук автомобільний балонний ключ, який попередньо дістав з транспортного засобу, на якому приїхав за вищевказаною адресою, та, використовуючи його, як знаряддя вчинення злочину, наніс ним один удар в область життєво важливих органів, а саме голову потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження в області голови, які супроводжувались множинними субарахноїдальними крововиливами та набряком речовини головного мозку, та за своїм характером оцінюються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 помер на місці вчинення злочину 02.04.2023 приблизно о 16:00 годині.

Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась субарахноїдальними крововиливами та ускладнилась набряком речовини головного мозку, що й зумовило безпосередню причину смерті. Дані тяжкі тілесні ушкодження перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України не визнав, суду пояснив, що не мав наміру вбивати потерпілого. 02.04.2023 року від бабусі йому стало відомо, що потерпілий ОСОБА_9 дзвонив їй та погрожував, довів її до істерики. Останній вліз у сім`ю батька та зруйнував її. Разом з батьком він приїхав до місця несення служби потерпілого. Сподарук ОСОБА_10 вийшов, був у нетверезому стані, став штовхатись, провокувати бійку, нецензурно висловлюватись, погрожувати. Між батьком та загиблим розпочалась бійка. Він в стані «афекту» взяв ключ для коліс з автомобіля для нанесення тілесних ушкоджень в плече потерпілому. Але під час удару він випадково потрапив в голову ОСОБА_9 . Потерпілий став ходити біля огорожі після отримання тілесного ушкодження, ніяких протиправних дій останній не вчиняв, бійку не продовжував. Інший військовий підбіг до нього та відібрав ключа. Потерпілий не скаржився, не просив на допомогу. Через хвилин 10-15 сторож крикнув, що потерпілому стало зле. Він помітив, що потерпілий ОСОБА_9 вже лежить на землі. Він став викликати швидку. Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 не визнає в повному обсязі. Під час промови в судових дебатах обвинувачений зазначив про необхідність перекваліфікації його дій на ч.1 ст.119 КК України, бо умислу вбивати потерпілого в нього не було, цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 визначає лише в частині витрат на поховання потерпілого, які підтверджені документально.

Потерпіла ОСОБА_5 в суді показала, що її чоловік, загиблий ОСОБА_9 , проходив службу в ЗСУ та знаходився за місцем розташування частини в м.Павлограді. 02.04.2023 року вона з ним розмовляла по мобільного телефону, чоловік нічого не сказав про з`ясування стосунків з обвинуваченим та його батьком. В цей день її чоловік дійсно дзвонив бабусі обвинуваченого, щоб остання заспокоїла батька обвинуваченого - ОСОБА_11 , оскільки останній погрожував вбивством чоловікові. Конфлікт виник із-за жінки, колишньої дружини батька обвинуваченого. Зі слів співслужбовця ОСОБА_12 її відомо, що обвинувачений разом з батьком приїхали до місця несення служби чоловіка. ОСОБА_13 одразу взяв автомобільний ключ. Між ними розпочалась сварка, в ході якої чоловік отримав смертельне тілесне ушкодження. Після чого ОСОБА_14 спочатку схопився за огорожу, тримаючись, потім присів та впав на землю. Коли ховала чоловіка, то на голові за вухом з правої сторони у нього побачила садно. Наполягає на задоволені позову в повному обсязі. При призначенні покарання обвинуваченому сподівається на найсуворіше покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 під час допиту повідомила, що не була очевидцем подій. Сподарук ОСОБА_15 доводиться їй сином. Про його загибель їй стало відомо від дружини ОСОБА_16 . 02.04.2023 року вона розмовляла по телефону з сином та не відчула, що ОСОБА_15 знаходився в стані алкогольного сп`яніння. До цього ОСОБА_14 не приймав участі в бійках. Про конфлікт між сином та родиною обвинуваченого їй нічого невідомо. При визначені покарання покладається на розсуд суду.

Допитаний свідок ОСОБА_17 розповів, що разом з загиблим ОСОБА_9 проходив військовоу службу в м.Павлограді. В день подій о 15.45 годині йому зателефонував ОСОБА_15 та попросив підійти до в`їзних воріт. Приблизно о 15.50 годині він підійшов до зазначеного місця, там вже був потерпілий. Одразу до воріт під`їхало два автомобіля: «Газель» та «Ланос», - з яких вибігли обвинувачений з батьком. У обвинуваченого в руках був автомобільний колісний ключ. Між потерпілим та чоловіками розпочалась словесна перепалка з нецензурними висловами, ніхто з них друг другу не спричиняв тілесних ушкоджень. Він став між загиблим та обвинуваченим, справа від нього був ОСОБА_15 , а зліва ОСОБА_13 , батько останнього стояв навпроти. Він декілька разів хапався за ключ, який був у обвинуваченого, просив його прибрати, проте забрати цього ключа не зміг. Чоловіки продовжували сваритись, висловлюватись нецензурно один до одного. Обвинувачений, тримаючи ключ в правій руці, замахнувся, та, рухаючи цим ключем зверху до низу, завдав удару ключем в голову потерпілого в область вуха справа. Потерпілий, не очікуючи удару, не змінював свого положення, не ухилявся та не захищався від нього. Під час нанесення удару рука обвинуваченого чи ключ не торкались його плеча чи тіла. Потерпілий схопив рукою за ділянку голови, куди прийшовся удар, викрикнув. А він схопився за ключ, вирвав його з рук обвинуваченого, та, тримаючи за грудки батька обвинуваченого, відтягнув останнього в бік до огорожі. Він попросив викликати поліцію та швидку. Сподарук ОСОБА_15 присів біля огорожі та впав на землю. Обвинувачений більше ніяких ударів потерпілому чи протиправних дій не вчиняв, лише казав, що загиблий прикидається. Причиною конфлікту стали відносини загиблого з дружиною батька обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_18 під час допиту показав, що 02.04.2023 року він знаходився на робочому місці в сторожці газової служби. Приблизно о 14-15 годині він почув сварку на вулиці біля воріт. Коли вийшов, то побачив обвинуваченого з батьком та загиблого ОСОБА_19 . Вони між собою сварились. Він підійшов до батька з сином, відтиснув їх подалі. Обвинувачений повернувся до автомобіля. Коли батько обвинуваченого також мав намір повертатись до свого автомобіля, потерпілий ОСОБА_9 ударив його ногою в область сідниць та нецензурно висловився в адресу останнього. Інший військовий, який був поруч, схопив потерпілого за плечі та став заспокоювати. В цей момент до них підійшов обвинувачений, запитав у потерпілого чому він завдав батькові удару, та підняв руку. Саме тоді він побачив в руках ОСОБА_3 автомобільний ключ. Під час нанесення удару рука обвинуваченого з ключем зачепила військового, який заспокоював загиблого. ОСОБА_20 був нанесений в голову потерпілого. Інший військовий вихватив ключ з рук обвинуваченого, кинув за огорожу, а потім схопив батька обвинуваченого. Потерпілий відійшов до огорожі, став присідати, він хрипів, потім впав. Він викликав поліцію. Ніяких погроз обвинувачений стосовно загиблого не висловлював, спричинив лише одного удару ключем, після чого будь-яких спроб продовжити бити потерпілого обвинувачений ОСОБА_13 не вчиняв.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 повідомила, що в день подій син, обвинувачений ОСОБА_3 надіслав їй смс-повідомлення про те, що він вбив людину. Очевидцем подій вона не була, про конфлікт сина з загиблим вона нічого не знає. В подальшому ОСОБА_22 лише сказав, що не бажав, щоб так вийшло. Син не конфліктний.

Свідок ОСОБА_23 в суді надала показання про те, що з загиблим ОСОБА_9 перебувала у відносинах. Напередодні ОСОБА_15 приїхав до неї пізно ввечері, був в стані алкогольного сп`яніння. 02.04.2023 року рано вранці ОСОБА_9 вжив невелику кількість алкоголю та поїхав до місця дислокації його військової частини. Протягом дня вона спілкувалась з загиблим, він був злим, казав, що дзвонив матері її колишнього чоловіка ОСОБА_11 , який їх постійно до цього переслідував, фотографував. Пізніше вже вона додзвонитись до ОСОБА_15 не змогла, набрала по телефону його командира, який повідомив про смерть ОСОБА_9 . Свідком будь-яких конфліктів обвинуваченого з потерпілим вона до цього не була. Батько обвинуваченого дійсно погрожував загиблому.

Свідок ОСОБА_24 під час допиту показав, що 02.04.2023 року він прихав до місця дислокації військової частини, де проходив службу потерпілий ОСОБА_9 , з метою з`ясувати у останнього за дзвінки матері. В минулому році в нього був конфлікт з загиблим. З потерпілим в цей день по телефону не розмовляв, про зустріч не домовлявся. Обвинувачений ОСОБА_3 доводиться йому сином. Вважає, що син випадково опинився на місці злочину, оскільки їхав додому, ніяких дзвінків або домовленості приїхати разом до потерпілого в нього та ОСОБА_22 не було. Потерпілий ОСОБА_9 вже був біля входу, перебував у стані алкогольного сп`яніння. В руках у потерпілого ніяких предметів не було. Він став нецензурно висловлюватись, між ними виникла словесна перепалка. Вийшов охоронець та став їх розбороняти. Син повернувся до автомобіля. Він також мав намір уїжджати, потерпілий продовжував лаятись. В цей момент ОСОБА_9 вдарив його ногою по сідниці. Обвинувачений це побачив та підійшов. Він побачив замах лівої руки сина з ключем, не встигнув його зупинити. Удар прийшовся в голову потерпілого. Не бачив, щоб під час удару рука сина з ключем за когось чи чогось зачіплялась. ОСОБА_9 після отримання тілесного ушкодження продовжував стояти, пройшов до огорожі, став присідати. Свідок ОСОБА_17 схопив його за одяг та відтягнув від місця конфлікту. Коли приїхала швидка з поліцією потерпілий ОСОБА_9 був вже мертвий.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 підтвердив складені ним висновки за результатами проведення судово-медичних експертиз трупу потерпілого ОСОБА_9 . Суду повідомив, що тілесне ушкодження у потерпілого утворилось по ударному механізму, від дії твердого предмету, яким міг бути автомобільний колісний ключ. З моменту отримання тілесного ушкодження до настання смерті потерпілого пройшов невеликий проміжок часу, який вимірювався хвилинами. Зазвичай для виявленої у потерпілого травми характерна втрата свідомості. По характеру виявленої травми потерпілого можливо стверджувати, що це не був випадковий удар, тобто удар було нанесено з силою. У випадку рикошету чи чіпляння за перешкоду нанесений удар був би більш «м`яким», який можливо не призвів би до тяжких наслідків. Стверджувати про ймовірність отримання виявлених тяжких тілесних ушкоджень в області голови потерпілого в результаті удару обвинуваченим ключем зверху до низу вертикально або розмашистого удару по горизонталі неможливо, бо положення тіла потерпілого в момент удару могло змінюватись.

Крім наведених показань обвинуваченого, потерпілих, свідків та експерта, судом були досліджені наступні докази та прийняті процесуальні рішення.

Витяг з ЄРДР про кримінальне провадження №0000634 від 02.04.2023 року, згідно якого слідчим Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України, за фактом виявлення 02.04.2023 року трупу ОСОБА_9 з видимими тілесними ушкодженнями за адресою: АДРЕСА_3 /т.1 а.п.81/.

Постанова про призначення групи слідчих від 02.04.2023 року, якою була визначена група слідчих СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні /т.1 а.п.82-83/.

Постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 03.04.2023 року, згідно якої керівником Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області була визначена група прокурорів у складі прокурорів Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 /т.1 а.п.84/.

Рапорт помічника чергового Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого 02.04.2023 року о 15:54 годині було отримано повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_3 відбулась бійка між чотирма чоловіками, один з них безсвідомості. Заявник ОСОБА_29 . Виїздом на місце встановлено, що між військовослужбовцем ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 ) ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на ґрунті ревнощів відбувся конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 наніс один удар ключем в область голови ОСОБА_9 , який від отриманої травми помер на місці події /т.1 а.п.85/.

Протокол огляду місця події від 02.04.2023 року з фототаблицею, згідно якого слідчим було оглянуто ділянку місцевості біля входу до газової служби по АДРЕСА_3 . По лівий бік від воріт на землі був виявлений труп ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями в волосистій частині голови в проекції правої завушної ділянки у вигляді гематоми. За парканом виявлений автомобільний балонний ключ, який вилучений. В ході огляду також був вилучений автомобіль «ГАЗ 2705» білого кольору д.н. НОМЕР_2 . Труп потерпілого направлений для проведення експертизи /т.1 а.п.86-103/.

Постанова про визнання речових доказів від 02.04.2023 року, якою автомобільний балонний ключ розміром 24х27 визнаний речовим доказом та переданий на збереження до Павлоградського РВП /т.1 а.п.104-105/, на який ухвалою слідчого судді від 04.04.2023 року накладений арешт /т.1 а.п.106/.

Копія паспорту та посвідчення учасника бойових дій, довідки та розписки, заліково-послужної картки, військового квитка, посвідчення водія потерпілого ОСОБА_9 /т.1 а.п.107-115/.

Копія лікарського свідоцтва про смерть №233 від 03.04.2023 року, відповідно до якого смерть потерпілого ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті внутрішньочерепної травми /т.1 а.п.117/.

Висновок експерта від 14.04.2023 року, згідно якого при експертизі трупу потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження:

- зовнішні: садно напівкільцевидної форми за правою вушною раковиною;

- внутрішні: крововилив в м`які покрови голови в потиличній області справа. Масивні зливного характеру субарахноїдальні крововиливи зі сторони основи головного мозку, в праву півкулю мозочка, великовогнищевий крововилив у лобну та частково скроневу долю лівої півкулі та великовогнищевий крововилив у лобну та частково скроневу долю правої півкулі головного мозку.

Вищеописані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, від дії тупого твердого предмету, який мав обмежену округлу контактуючу поверхню. Ушкодження в області голови, які супроводжувались множинними субарахноїдальними крововиливами та набряком речовини головного мозку за своїм характером оцінюються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, та вони перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Згідно трупних явищ, виявлених при експертизі трупу, смерть ОСОБА_9 настала в межах 16-24 годин до початку проведення розтину (час дослідження 10.30 година 03.04.2023 року). Смерть ОСОБА_9 настала від внутрішньочерепної травми, яка супроводжувалась субарахноїдальними крововиливами та ускладнилась набряком речовини головного мозку, що й зумовило безпосередню причину смерті. При судово-токсикологічному досліджені крові від трупу ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у концентрації 2.59 проміле, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння /т.1 а.п.118-121/.

Протокол проведення слідчого експерименту від 03.04.2023 року за участі свідка ОСОБА_18 , згідно якого в службовому кабінеті слідчого свідок відтворив механізм спричинення обвинуваченим удару автомобільним балонним ключем в область голови потерпілого. Так, згідно отриманих показань, в день подій свідок побачив сварку між обвинуваченим, батьком та потерпілим. Під час подій був присутній ще один військовослужбовець за ім`ям ОСОБА_22 . Він вийшов на вулицю та намагався розборонити учасників конфлікту, ставши між потерпілим, обвинуваченим та його батьком. Відтиснувши обвинуваченого з батьком подалі від потерпілого, конфлікт став припинятись. Коли батько обвинуваченого розвернувся та намагався піти до свого автомобіля, потерпілий ОСОБА_9 висловився на його адресу нецензурними словами та вдарив ногою по сідниці. До нього одразу підбіг інший військовослужбовець ОСОБА_22 , став заспокоювати. В цей момент до потерпілого з військовим ОСОБА_22 підійшов обвинувачений, в руках якого він побачив автомобільний балонний ключ. Цього предмету в руках обвинуваченого до цього не було. Обвинувачений запитав: «навіщо потерпілий ображає його батька?» Обвинувачений, тримаючи ключ в руці, через ліве плече військового ОСОБА_22 , наніс удар по голові потерпілого справа. Військовий ОСОБА_22 розвернуся, вихопив ключа та відштовхнув обвинуваченого на відстань. ОСОБА_9 спочатку схопився за паркан, нахилив голову та став поступово присідати. Підійшовши до потерпілого, коли той лежав на спині на землі, він побачив, що із рота потерпілого йшла піна. Проведення слідчої дії фіксувалось на відеокамеру /т.1 а.п.122-126/. Під час перегляду відеозапису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 в судовому засіданні були встановлені аналогічні обставини, що були викладені в протоколі слідчої дії.

Висновок експерта №233 додатковий-2 від 14.04.2023 року, згідно якого виявлене у потерпілого ОСОБА_9 тілесне ушкодження за своїм механізмом утворення могло утворитись при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_18 в ході проведення слідчого експерименту 02.04.2023 року /т.1 а.п.128/.

Протокол проведення слідчого експерименту від 02.04.2023 року за участі свідка ОСОБА_17 , відповідно до якого вказаний свідок в кабінеті відділу поліції відтворив механізм спричинення удару обвинуваченим автомобільним балонним ключем по голові потерпілого. Так, згідно отриманих показань в день подій потерпілий ОСОБА_9 зателефонував та попросив його підійти до входу. Коли він разом з загиблим перебували на вході до газової служби до них підійшли обвинувачений з батьком. Між потерпілим та чоловіками розпочався словесний конфлікт. Він та охоронець ОСОБА_30 намагались припинити конфлікт. Він був сконцентрований на ключі, розвернувся боком до обвинуваченого. ОСОБА_3 замахнувся ключем та здійснив один удар ключем в праву частину потерпілого. Останній закрив частину голови рукою. Він забрав у обвинуваченого ключа, після підійшов до батька обвинуваченого, схопив та притиснув до паркану. Охоронець викликав поліцію. До потерпілого підбігла військовослужбовець ОСОБА_31 , яка почала надавати першу медичну допомогу. Після він відпустив батька обвинуваченого, підійшов ближче до потерпілого, за паркан кинув ключ, який відібрав до цього у ОСОБА_3 . Обвинувачений повідомив, що завдав удару потерпілому, оскільки ОСОБА_9 образив його батька. Конфлікт між чоловіками відбувся через колишню дружину батька обвинуваченого. Проведення слідчої дії фіксувалось на відеокамеру /т.1 а.п.129-133/. Під час перегляду відеозапису слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні були встановлені аналогічні обставини, що були викладені в протоколі слідчої дії.

Висновок експерта №233 додатковий -1 від 14.04.2023 року, згідно якого виявлене у потерпілого ОСОБА_9 тілесне ушкодження, за своїм механізмом утворення могло утворитися при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_17 в ході проведення слідчого експерименту 02.04.2023 року /т.1 а.п.135/.

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.04.2023 року, відповідно до якого обвинуваченого ОСОБА_32 було фактично затримано о 16.20 годині 02.04.2023 року по АДРЕСА_3 . Під час затримання у обвинуваченого було вилучені змиви з обох рук /т.1 а.п.137-139/.

Копія роздруківки газоаналізатора «Драгер», згідно якої 02.04.2023 року о 19:30 годині під час огляду обвинуваченого ОСОБА_32 в КНП «Павлоградська міська лікарня» ПМР» ознак алкогольного сп`яніння не було виявлено /т.1 а.п.146/.

Висновок судово-психіатричного експерта №243 від 27.04.2023 року, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_3 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Обвинувачений у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Обвинувачений у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує /а.п.158-160/.

Протокол отримання зразків для проведення експертизи від 04.04.2023 року /т.1 а.п.163/, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі постанови прокурора /т.1 а.п.161/ та його заяви /т.1 а.п.162/ були відібрані зразки крові.

Висновок експерта від 04.05.2023 року, яким була визначена групова приналежність крові обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_9 /т.1 а.п.166-168/;

Висновок експерта від 10.05.2023 року, відповідно до якого на балонному (автомобільному) ключі наявність крові не встановлена, клітини з ядрами та мікрочастки тканини людини не знайдені /т.1 а.п.169-171/.

Протокол проведення слідчого експерименту від 23.05.2023 року, згідно якого на місці вчинення злочину обвинувачений в присутності захисника під відеозапис показав механізм спричинення ним 02.04.2023 року удару ключем в область голови потерпілого ОСОБА_9 . Так, обвинувачений пояснив, що він разом з батьком прихали за вказаною вище адресою, де біля воріт їх чекав потерпілий. Останній був в стані алкогольного сп`яніння. Він підійшов до нього та став питати про телефонний дзвінок бабусі. Потерпілий поводив себе агресивно, став провокувати, батько став відштовхувати потерпілого від нього. З метою захистити батька він повернувся до автомобіля, де взяв автомобільний ключ. Він повернувся до потерпілого та батька та, тримаючи в лівій руці ключ, хотів вдарити ОСОБА_9 в область плеча. Потерпілий в цей момент розвернувся та його удар влучив в голову останнього. Після удару до нього підбіг інший військовослужбовець, який відвів батька в бік, заспокоював його. Він не бажав спричиняти тілесних ушкоджень потерпілому, які призвели до його смерті /т.1 а.п.174-177/. Під час перегляду відеозапису слідчого експерименту за участі обвинуваченого в судовому засіданні були встановлені аналогічні обставини, що були викладені в протоколі слідчої дії.

Аналізуючи показання обвинуваченого в частині ненавмисного спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті останнього, та в стані афекту, захищаючись, співставляючи ці показання з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілих, свідків, експерта, та з іншими доказами - зокрема, дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами та висновками експертів, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України, суд робить висновок про те, що вказані показання обвинуваченого є способом захисту останнього від обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину та намаганням ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, виправдати свої дії, а показання потерпілих, свідків, експерта мають характер логічний, послідовний та об`єктивний Зазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 є належними, достатніми та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК та Конституцією України.

Показання обвинуваченого про те, що виявлене тяжке тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 в області голови, яке призвело до смерті останнього, утворилось випадково, без будь-якого його умислу на це, а саме: в результаті удару ним автомобільним колісним ключем, що був направлений в плече потерпілого, але в результаті чи-то дій потерпілого, чи-то дій свідка ОСОБА_17 цей удар прийшовся в область голови потерпілого, - були спростовані в суді:

- показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , які були очевидцями подій та показали, що удар автомобільним колісним ключем обвинувачений завдав саме в область голови потерпілого, при цьому жодний зі свідків не вказував про будь-які перешкоди під час цього удару. Свідок ОСОБА_17 , за якого за показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_18 зачепилась рука обвинуваченого з ключем, категорично стверджував, що під час конфлікту ніяких тілесних ушкоджень він не отримував, болю чи іншого впливу в результаті дій обвинуваченого не відчув;

- показаннями експерта ОСОБА_25 , який вказав саме на ударний механізм спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до його смерті. При цьому цей удар був спричинений із застосуванням сили та був «невипадковий». Експерт зазначив, що в результаті удару колісним ключем через перешкоду або в результаті рикошету, не настали би такі непоправні наслідки у вигляді смерті людини;

- протоколами слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які під час слідчої дій відтворили механізм спричинення умисного удару автомобільним колісним ключем обвинуваченим саме в область голови потерпілого, а не в область плеча останнього;

- висновками додаткових судово-медичних експертиз, в яких експерт не виключає можливості утворення тяжких тілесних ушкоджень у потерпілого, що призвели до його смерті, при механізмах, що були відтворені на слідчих експериментах свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а саме в результаті одного цілеспрямованого удару автомобільним колісним ключем обвинуваченим в область голови потерпілого.

Не знайшли свого підтвердження показання обвинуваченого ОСОБА_3 про спричинення ним тяжкого смертельного тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 в стані «афекту». Сам обвинувачений в своїх показаннях зазначав, що приїхав до потерпілого, бо бажав з`ясувати стосунки, передбачав наслідки зустрічі з потерпілим, можливість бійки. Почувши образи батька з боку потерпілого, він взяв автомобільний колісний ключ, підійшов до потерпілого та вдарив його цим ключем. Показання обвинуваченого в цій частині є логічними та послідовними, не містять прогалин, обвинувачений, за його показами, добре орієнтувався в просторі, усвідомлював свої дії та керував ними, тим самим спростувавши стан «афекту». Характерною рисою афектованого наміру є те, що цей намір виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію. Отже, таке заподіяння тілесних ушкоджень не може бути заздалегідь задуманим. У зв`язку з цим будь-які підготовчі дії до нанесення тілесних ушкоджень виключають перебування особи в стані сильного душевного хвилювання. Проведена судово-психіатрична експертиза стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 встановила осудний його стан під час інкримінованих подій: «на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки обвинувачений не страждав і в теперішній час не страждає, він міг усвідомлювати свої дії і керувати ними». Всі очевидці подій стверджували, що обвинувачений свідомо та умисно завдав потерпілому удару автомобільним колісним ключем в область голови. За показаннями свідків причиною протиправних дій обвинуваченого стали образи його батька, висловлені потерпілим ОСОБА_9 . Будь-яких протиправних дій потерпілий ОСОБА_9 стосовно обвинуваченого не здійснював. Під час слідчого експерименту обвинувачений також надавав послідовні покази, відтворивши механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, тим самим довів свій свідомий стан та наявність умислу в своїх діях на спричинення тілесних ушкоджень.

Також не знайшли свого підтвердження показання обвинуваченого щодо його дій в стані необхідної оборони, виходячи з наступного. Враховуючи з роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про необхідну оборону» №1 від 26.04.2002 року, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Сам обвинувачений в суді показав, що потерпілий ОСОБА_9 ніяких протиправних цілеспрямованих дій стосовно нього не вчиняв, погроз не висловлював, зброї або будь-яких предметів для нанесення тілесних ушкоджень потерпілий не мав. Зазначені факти були підтверджені в суді показаннями очевидців подій - свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 . Тому будь-якої необхідності захищати себе або батька, використовуючи автомобільний колісний ключ, у обвинуваченого при встановлених обставинах не було.

У зв`язку з викладеним покази потерпілих, свідків, експерта, протоколи слідчих дій та висновки експертів покладені в основу вироку.

Керуючись ст.94 КПК України, суд оцінює наведені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні діяння за встановлених судом обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним.

На досудовому слідстві дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Разом з цим, проаналізувавши в сукупності вищенаведені докази, користуючись своїм правом, визначеним ст.337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження та викликано необхідністю надання правильної правової кваліфікації діям обвинуваченого ОСОБА_3 .

Суд зазначає, що відповідно до ст.115 КК України суб`єктивна сторона вбивства характеризується виною у формі умислу. Умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільне небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Законодавча конструкція умислу розрахована на матеріальний склад злочину, який визначається закінченим з моменту настання суспільно небезпечного наслідку. При вбивстві суспільно небезпечним наслідком є настання незворотної смерті.

При відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема: враховується спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, про що також зазначено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

За встановлених у даному кримінальному провадженні обставин обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_9 раніше не були знайомі, зустрілись вперше в цей же день. Між потерпілим ОСОБА_9 та батьком обвинуваченого дійсно існував неврегульований конфлікт, про існування якого було відомо обвинуваченому. Явно неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим не було, конфлікт виник спонтанно під час розмови з потерпілим та в результаті дій останнього відносно батька обвинуваченого. Це викликало у обвинуваченого обурення та бажання спричинити потерпілому саме умисні тілесні ушкодження. З цією метою обвинувачений, використовуючи автомобільний колісний ключ, спричинив лише один удар цим ключем в область голови потерпілого ОСОБА_9 . Про відсутність умислу на вбивство у обвинуваченого свідчить той факт, що обвинувачений, прибувши на місце злочину, спочатку має словесну перепалку з потерпілим, одразу не застосовує знаряддя злочину. Після спричинення удару ключем потерпілому ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_3 мав реальну можливість продовжити власні злочинні дії, водночас він цього не зробив. Обвинувачений не продовжує наносити удари по життєво-важливим органам потерпілого з метою доведення умислу на вбивство до кінця, при цьому ніхто цьому не заважає, оскільки свідок ОСОБА_17 , вихвативши ключ з рук обвинуваченого та схопивши за одяг батька обвинуваченого, відійшов від потерпілого, залишивши його поруч з обвинуваченим. Фактично продовженню злочинних дій, за наявності намірів саме на позбавлення життя потерпілого обвинуваченому ніщо не заважало. Побачивши наслідки свого удару, а саме зміну поведінки потерпілого, втрату ним свідомості, обвинувачений не вчиняє жодних протиправних дій стосовно останнього, не намагається покинути місце злочину, що в сукупності підтверджує відсутність у обвинуваченого бажання саме смерті потерпілого. Про смерть ОСОБА_33 обвинувачений дізнався вже після приїзду швидкої.

Вказані обставини з достовірністю встановлені у судовому засіданні та підтверджуються показаннями обвинуваченого, свідків, письмовими доказами.

Таким чином, спрямованість удару автомобільним колісним ключем обвинуваченого в область голови потерпілого ОСОБА_9 , обставини які передували події, поведінка обвинуваченого після нанесення тілесного ушкодження потерпілому, кількість ударів - один, а також підтверджена свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_18 відсутність перешкод для продовження завдання тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому, - свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу саме на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, а тому доводи обвинувачення про наявність у обвинуваченого злочинних намірів на умисне вбивство ОСОБА_9 є необґрунтованими, оскільки об`єктивно не підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 неправильно кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд враховує, що відповідальність за ст.121 КК України настає й у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

Враховуючи наведені обставини, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються судом за ч.2 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Не знайшло в ході проведення судового слідства версія сторони захисту про вбивство потерпілого, вчинене через необережність (ч.1 ст.119 КК України), виходячи з наступного.

Вбивство з необережності, на відміну від спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Судом було встановлено, що під час словесного конфлікту з потерпілим обвинувачений свідомо взяв в руки автомобільний колісний ключ, повернувся до потерпілого та спричинив один удар, який прийшовся в голову потерпілого, тобто цілеспрямовано та усвідомлено вчинив усі необхідні дії для спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Допитаний експерт в судовому засіданні підтвердив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження в області голови, що призвели до його смерті, були спричинені саме по ударному механізму, який був спричинений з силою, тобто не був випадковим. Обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер свого удару автомобільним колісним ключем та бажав настання наслідків у вигляді появи тілесних ушкоджень у потерпілого. Для цього він використав автомобільний колісний ключ як знаряддя злочину, тому достеменно знав і не міг не передбачати, до яких наслідків це призведе.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії тяжких злочинів; ступінь негативних та непоправимих наслідків у вигляді смерті потерпілого, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, а також суд враховує невизнання обвинуваченим своєї вини.

Обставин, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Обставин, відповідно до вимог ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, настання в результаті вчинення непоправних наслідків у вигляді смерті потерпілого, даних про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, відношення обвинуваченого до скоєного, думки потерпілих щодо застосування саме суворого виду покарання, відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстави для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого застосований у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили не підлягає змінам.

Доля речових доказів має бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

В межах кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення. Потерпіла в судовому засіданні підтримала позов про стягнення з обвинуваченого в якості понесених витрат на поховання чоловіка, загиблого потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 263119.24 гривень; компенсації моральної шкоди в розмірі 3000000 гривень, щомісячного утримання в розмірі 22988.41 гривень неповнолітньої доньки ОСОБА_34 до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_5 зазначила, що вона визнана потерпілою за кримінальним провадженням, оскільки є дружиною померлого ОСОБА_9 . З померлим у неї двоє спільних дітей - неповнолітня ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_36 - ІНФОРМАЦІЯ_4 . На момент смерті у потерпілого на утриманні була неповнолітня донька, якій згідно ст.1200 ЦК України має бути відшкодована шкода у розмірі середньомісячного заробітку батька до набуття донькою повноліття з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, на потерпілу, як дружину, та іншу спільну дочку, яка є повнолітньою, але перебувала на утриманні потерпілого. Витрати на поховання чоловіка, які були понесені потерпілою, становлять 263119.24 гривні: на організацію та проведення поховань та поминального обіду, встановлення пам`ятника. Неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого завдано потерпілій немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_9 , які позначили негативні зміни у житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, потреба в униканні аналогічних обставин, щоденний страх, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття обурення, необхідність пояснення дітям подій, що відбулись, переживання реакції дочок на смерть батька. Завдана моральна шкода оцінена в розмірі 3000000 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав заявлені позовні вимоги лише в частині витрат на поховання потерпілого ОСОБА_9 , що підтверджені документально, та захисником обвинуваченого було надано дві квитанції від 24.10.2023 року о 11.03 годині (день ухвалення вироку) про перерахунок «Сподарук» двох сум 2990 грн. та 8867 грн.

Потерпіла ОСОБА_5 не підтвердила отримання зазначених вище сум.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази щодо заявлених позовних вимог встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст.129 КПК України.

Як встановлено ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_5 , яка є у даному кримінальному провадженні потерпілою (особою, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної та моральної шкоди), пред`явила цивільний позов до обвинуваченого, - скориставшись своїм правом та правом неповнолітньої доньки, передбачені ст.61, 128 КПК України.

Родині стосунки потерпілої ОСОБА_5 з покійним чоловіком та наявність неповнолітньої доньки ОСОБА_34 встановлені на підставі свідоцтва про шлюб /т.1 а.п.24/ та свідоцтва про народження дитини /т.1 а.п.25-26/.

Факт смерті чоловіка потерпілої в результаті спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень встановлений на підставі висновку судово-медичної експертизи, лікарського свідоцтва про смерть та свідоцтва про смерть /т.1 а.п.23/.

Факт спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_9 , в результаті яких настала смерть потерпілого, та винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину були встановлені в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Стаття 1177 ЦК України встановлює, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Крім того, згідно зі ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Витрати на поховання, які були понесенні потерпілою ОСОБА_5 , підтверджується:

- договором-замовленням на організацію та проведення поховань від 04.04.2023 року /т.1 а.п.28/, рахунком-замовленням №1092 від 04.04.2023 року /т.1 а.п.29/ на загальну суму 8867 грн.;

- фіскальним чеком на купівлю труни та комплектуючих на загальну суму 5100 грн. /т.1 а.п.29/;

- квитанцією від 03.04.2023 року за підготовку тіла до поховання на суму 462.24 грн. /т.1 а.п.34/;

- накладною від 04.04.2023 року №153 на придбання поминальних товарів на загальну суму 2990 грн. /т.1 а.п.32/;

- довідкою про організацію та проведення поминального обіду від 05.04.2023 року на суму 27600 грн. /т.1 а.п.33/;

- довідкою про організацію та проведення поминального обіду (40 днів) від 11.05.2023 року на суму 5500 грн. /т.1 а.п.37/.

Загальна сума витрат на поховання потерпілого ОСОБА_9 , які були понесені потерпілою ОСОБА_5 та підтверджені документально складає 50519.24 грн.

Щодо витрат потерпілої ОСОБА_5 на спорудження надгробного пам`ятника на загальну суму 212600 грн. та надання потерпілою копії товарного чеку №53 від 27.04.2023 року /т.1 а.п.38/, суд зазначає, що в самому товарному чеку зазначено, що потерпіла від вказаної вартості спорудження надгробного пам`ятника сплатила аванс у розмірі 10000 гривень, саме це є документально підтвердженими витратами потерпілої, а не сума замовлення в розмірі 212600 грн.

Надані захисником обвинуваченого квитанції про перерахунок грошових коштів на прізвище « ОСОБА_37 » у розмірі 2990 грн. та 8867 грн. від 24.10.2024 року (за дві години до судового засідання, в якому увалено вирок) не підтверджують факту часткової компенсації завданої шкоди потерпілій, тому не враховуються судом при визначенні витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника.

Загальна сума понесених потерпілою ОСОБА_5 витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника становить 60519.24 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на корить потерпілої ОСОБА_5 , що підтверджено документально.

Відповідно п.2 ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних непоправними наслідками та загибеллю близької людини, яких зазнала потерпіла ОСОБА_5 , а також матеріального положення обвинуваченого, суд, враховуючи принцип розумності і справедливості, і з урахуванням всього цього вважає можливим стягнути на користь потерпілої з обвинуваченого ОСОБА_3 500000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Згідно ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

На момент смерті у потерпілого ОСОБА_9 на утриманні була неповнолітня донька ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки №279 від 01.05.2023 року /т.1 а.п.27/ середньомісячний заробіток померлого ОСОБА_9 за період 2022-2023 року за 14 місяців складає 1247291.95 грн.

Враховуючи вимоги «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року», щомісячний дохід потерпілого становив 88819.69 грн. грн. (1065836.29 грн.(квітень 2022 року-березень 2023 року)/12 міс.)

Вирахувавши частки дружини, самого померлого та ще однієї повнолітньої дочки, яка знаходилась на утриманні загиблого, на користь потерпілої ОСОБА_5 з обвинуваченого ОСОБА_3 до досягнення вісімнадцяти років донькою ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає стягненню шкода в розмірі 22204.92 грн. (88819.69 грн./4 особи), щомісячно.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити обраний тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 24.10.2023 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 02.04.2023 року до 24.10.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок кримінального правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 60519.24 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, в розмірі 500000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування шкоди 22204.92 гривень, щомісячно, до досягнення донькою ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вісімнадцяти років.

Речові докази:

- автомобільний балонний ключ розміром 24х27, який переданий на збереження до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, - після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1