КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/514/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, не одруженого, без утриманців, безробітного, без постійного місця реєстрації, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-17.02.2012 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень;

-12.04.2013 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць;

-02.09.2015 вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік;

-24.03.2016 вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки;

-22.05.2019 вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць, 08.04.2020 звільнений по відбуттю покарання;

-20.01.2023 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

-14.02.2023 вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна,

визнано винуватим та засуджено до покарання за: ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком та покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2023, більш суворим, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2023, визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

Ухвалено стягнути із обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2 231 гривні 03 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище.

Кримінальні правопорушення вчинені при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 30 жовтня 2021 року, у період часу з 08 години 00 хвилин по 14 годину 00 хвилин, більш точного часу судом не встановлено, прийшов до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Тоді ж у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що його протиправні дії ніким не будуть помічені, шляхом відчинення дверей, проник до гаражу, який знаходиться на території вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрав зварювальний апарат марки «Sirius MIG/MMA-300M» вартістю 3 834, 66 грн., який належить ОСОБА_10 .

Після чого ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_10 майнової шкоди у розмірі 3 834, 66 гривень.

Крім того, 16 листопада 2021 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, більш точного часу органом досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_8 прийшов до територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Тоді ж у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що його протиправні дії ніким не будуть помічені, шляхом пошкодження навісного замка, проник до флігелю, який знаходиться на території домоволодіння, звідки таємно викрав «Comanche TomaHawk» вартістю 13 342, 45 грн., який належать ОСОБА_12 .

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_12 майнової шкоди у розмірі 13 342, 45 грн.

Також, 29 листопада 2021 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, більш точного часу органом досудового розслідування та судом не встановлено, ОСОБА_8 прийшов до території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

Тоді ж у нього виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до сховища.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, впевнившись, що його протиправні дії ніким не будуть помічені, з території двору, до якого проник через паркан, таємно викрав відрізок семижильного електрокабелю, довжиною 35 м. вартістю 493, 34 грн., який належать ОСОБА_13 .

Після чого ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_13 майнової шкоди у розмірі 493, 34 грн.

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, висувають наступні вимоги.

Прокурор в кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати у частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.20223 та вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2023, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців.

В іншій частині вирок пропонується залишити без змін.

Такі вимоги мотивовані наступним.

Посилаючись на положення ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, положення Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор вказує, що суд першої інстанції застосував при призначенні обвинуваченому покарання положення ч. 4 ст. 70 КК України, визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. При цьому, за сукупністю кримінальних правопорушень, поглинені покарання, призначені у рівних розмірах: призначені вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2023 та вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2023 у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

У такому випадку остаточне покарання мало визначатись лише шляхом повного або часткового складання покарань.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить застосувати щодо нього положення ст. 69 КК України, врахувавши його інвалідність ІІІ групи, стан його здоров`я, вказує, що повністю підтримує апеляційну скаргу його адвоката.

В окремо поданих клопотаннях також просить надати йому можливість відбування покарання умовно (без реального відбування).

Адвокат, яка здійснює захист обвинуваченого, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, призначивши покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує наступні доводи.

Судом недостатньо взято до уваги положення ст. ст. 50, 65 КК України, що стало наслідком висновків суду про неможливість застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання.

Зокрема, судом не враховано те, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, надав повних і правдивих показань, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.

При цьому відсутні обставини, які обтяжують покарання.

Крім того, слід врахувати, що ОСОБА_8 страждає на легку розумову відсталість.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, просили змінити в частині призначення покарання, пом`якшивши призначене покарання, визначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, і заперечив задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та адвоката, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги захисту задоволенню не підлягають, апеляційна скарга обвинувачення підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні; доведеність винуватості обвинуваченого не оскаржується в апеляційному порядку

Тому, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_14 правильно визнаним винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення; таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у сховище, а дії обвинуваченого правильно кваліфікованими за ч. 3 ст. 185 КК України.

Стороною захисту оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки на переконання сторони захисту призначене покарання є занадто суворим, а також є можливим призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Стороною обвинувачення оскаржено вирок в частині призначення покарання, а саме в частині визначення остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно ізч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 8, визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення

обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Тож, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, і яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Враховано тяжкість вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що є умисними, тяжкими корисливими. Кримінальне правопорушення багатоепізодне.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, - не встановлені, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, зважується на те, що як особа обвинувачений ОСОБА_8 характеризований посередньо, без утриманців, безробітний.

Відповідно до інформації, наданої КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР»: ОСОБА_8 з 1998 по 2007 перебував під наглядом лікаря-психіатра, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з приводу легкої розумової відсталості.

Згідно із інформацією КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер»: ОСОБА_8 знаходиться під наглядом з приводу психічних та поведінкових внаслідок вживання алкоголю, із шкідливими наслідками, з 2012 року.

Обвинувачений багаторазово (сім разів) судимий, за вчинення аналогічних злочинів проти власності умисних, корисливих, і в тому числі тяжких. Судимості не зняті й непогашені.

Вказане надає підстав стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_8 схильний до протиправної поведінки, вчинення злочинів, збагачення за рахунок чужого майна, не бажає стати на шлях виправлення та соціюватись у суспільстві, і, будучи безробітним та не маючи сталого і офіційного джерела до існування, становить небезпеку для суспільства і окремих осіб, оскільки із об`єктивно високою вірогідністю знову посягне на охоронювані законом права, зокрема, право власності (право законного володіння майном), вчинивши нове кримінальне правопорушення проти власності.

Наведені обставини достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання майже мінімального у межах санкції частини статті обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, справедливість як основна засада права, індивідуалізація покарання призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання судом не віднайдено.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави до застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого, оскільки у справі не віднайдені саме ті обставини, що могли б визнаватися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 страждає на розумову відсталість враховані судом першої інстанції при дослідженні характеристик особи обвинуваченого.

Разом із тим, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 462 (аркуш 147): ОСОБА_8 страждав на момент вчинення злочину і натепер страждає на легку розумову відсталість (МКХ-10, F-70.0), проте ступінь розумового недорозвинення не позбавляє ОСОБА_8 усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними, він є осудним.

Отже, обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, судом оцінені й враховані.

Відтак, доводи апеляційних скарг адвоката обвинуваченого та обвинуваченого свого підтвердження не знайшли.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора.

Як убачається із вироку суду першої інстанції, суд, визначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання, застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п. 21 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2023 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2023 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна, тобто винен ще і в інших кримінальних правопорушеннях, вчинених ним до постановлення попереднього вироку, а тому суд, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, визначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

Таким чином суд першої інстанції допустив поглинення однакових за видом і розміром покарань.

За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне привести вирок суду першої інстанції у відповідність до закону про кримінальну відповідальність, визнаючи слушними доводи апеляційної скарги прокурора у частині неправильного призначення покарання.

Остаточне покарання, із урахуванням наведених вище норм та положень закону та Пленуму, а також зазначених вище характеристик особи обвинуваченого, його стану здоров`я, досліджених обставин, передбачених ст. ст. 65-67 КК України (повного визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання) та інших обставин, колегія суддів визначає у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць, яке стане достатнім та необхідним покаранням для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження вчинення нових злочинів, є виваженим за своїм розміром, не є надмірним для обвинуваченого.

Згідно із ч. 1 ст. 420 КПК України: суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 2) необхідності застосування більш суворого покарання.

Як визначає ч. 1 ст. 421 КПК України: обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відтак, колегія суддів визнає, що доводи апеляційних скарг захисту не знайшли свого підтвердження, доводи апеляційної скарги обвинувачення знайшли своє часткове підтвердження, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням свого вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 420, 421, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 скасувати у частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком та покарань, призначених вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.01.2023, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.02.2023, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць без конфіскації майна.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13 червня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4