Номер провадження: 11-сс/813/1993/23
Справа № 946/8629/23 1-кс/946/2591/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001147 від 07.09.2023 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.146 КК України,

встановив:

СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001147 від 07.09.2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.146 КК України, скоєних за наступних обставин.

Досудовим розслідування було встановлено, що 22.04.2023 року, о 19:31 год., у ОСОБА_6 , який в цей час знаходився біля відділення АТ «Ощадбанк» по вул. Михайла Грушевського, 1, в м. Ізмаїлі, Одеської області, куди він прийшов за проханням ОСОБА_7 , виник спільний злочинний умисел направлений на викрадення людини - ОСОБА_8 , з метою транспортування останнього до визначеного ОСОБА_7 місця.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на викрадення людини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою транспортування ОСОБА_8 до визначеного ОСОБА_7 місця, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діючи умисно, проти волі ОСОБА_8 , використовуючи психологічний тиск та фізичну силу, взяли його під руки та незаконно заштовхали на заднє пасажирське сидіння салону автомобіля марки «Daewoo», модель «Lanos», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який на той час перебував у користуванні ОСОБА_7 , тим самим позбавили права ОСОБА_8 на вільне пересування та поїхали з місця події.

У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 привезли та утримували ОСОБА_8 проти його волі, біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , після чого цього ж дня у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_8 було звільнено та відпущено.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що 22.04.2023 року в період часу з 19:31 год. до моменту звільнення ОСОБА_8 , більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в цей час пересувались містом Ізмаїл в автомобілі марки «Daewoo», модель «Lanos», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який на той час перебував у користуванні ОСОБА_7 , після того, як вони спільно, незаконно викрали ОСОБА_8 , з мотивів особистої неприязні до нього, через його можливі протиправні дії пов`язані з крадіжкою майна з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та відчуттям уявного відновлення справедливості, виник спільний злочинний умисел направлений на умисне спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень з метою примушування ОСОБА_8 зізнатися у крадіжці майна.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 діючи з єдиним умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням знаряддя, спричинили ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі травматичного набряку головного мозку, вогнищевих деструкцій та множинних внутрішньо мозкових крововиливів в кортікальних відділах великої півкулі, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку, крововиливу під тверду мозкову оболонку головного мозку, розходження вінцевого шва, крововиливу в м`яких тканинах голови, синця на верхній та нижній повіці правого ока, які викликали небезпечні для життя явища, мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, тобто умисні тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, внаслідок яких 23.04.2023 року, за адресою: АДРЕСА_3 , настала смерть ОСОБА_8 та які знаходяться у прямому причинному зв`язку із смертю ОСОБА_8 .

З оскарженої ухвали та матеріалів судового провадження вбачається, що 07.09.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2023 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» до 26.10.2023 року.

12.10.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 146 КК України: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого вчинене групою осіб; незаконне викрадення людини.

24.10.2023 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без застави, який припиняє свою дію 07.11.2023 року.

Прокурор звертаючись з клопотанням до слідчого судді зазначив, що строк дії ухвали слідчого судді від 24.10.2023 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає, а підготовче судове засідання станом на 06.11.2023 не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Своє клопотання щодо необхідності продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор мотивував тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 інших, більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді від 06.11.2023 року задоволено клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 та продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 03.01.2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Захисник посилається на те, що прокурор у порушення вимог ч.6 ст.199 КПК України звернувся до слідчого судді з клопотанням за один день до закінчення строку дії попередньої ухвали, тобто з порушенням п`ятиденного строку для такого звернення до слідчого судді.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді не оскаржена.

Апеляційний розгляд скарги захисника ОСОБА_5 проведено за його відсутності, оскільки останній, будучи повідомленим належним чином, до суду не з`явився, надіслав заяву про відсутність у нього на теперішній час повноважень на участь в даному кримінальному провадженні. До заяви захисник долучив наказ директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області від 15.12.2023 року про припинення дії доручення, виданого адвокату ОСОБА_5 для здійснення захисту ОСОБА_6 .

Апеляційний суд враховує те, що адвокатом ОСОБА_5 апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу подана 11.11.2023 року засобами поштового зв`язку на час дії повноважень адвоката ОСОБА_5 , як захисника ОСОБА_6 , а тому підлягає розгляду.

За таких підстав судовий розгляд проведено за відсутністю захисника ОСОБА_6 , а також у відсутності самого ОСОБА_6 , про участь якого у судовому засіданні захисник не просив.

В судове засідання апеляційного суду також не з`явився прокурор, який про дату та час судового розгляду був поставлений до відома належним чином, однак до суду апеляційної інстанції не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.6 ст.199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Відповідно до приписів ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 24.10.2023 року ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без застави, який припиняє свою дію 07.11.2023 року.

06.11.2023 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001147 від 07.09.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146, ч. 2 ст. 121 КК України.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 24.10.2023, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливав, а підготовче судове засідання станом на 06.11.2023 року не призначено, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , що прокурор звернувся з клопотанням в порядку ч.6 ст.199 КПК, але не за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, однак вважає, що вказані обставини по суті не вплинули на підстави, що слугували постановленню оскаржуваної ухвали та наявності обґрунтованих доводів клопотання прокурора про те, що ризики, які існували до цього не знизились і не відпали.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність підстав для продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а слідчим суддею перевірені вказані обставини з урахуванням положень ст.199 КПК.

Так, відповідно до ч.3 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити в продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Захисник в своїй апеляційній скарзі не оскаржував необґрунтованості ухвали з підстав відсутності ризиків, які стали підставою для продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу, натомість апеляційний суд, в розрізі положень ч.6 та ч. 3 ст.199 КПК вважає, що слідчим суддею приділено достатньо уваги ризикам, на які посилався прокурор.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_6 детально досліджувалось при обранні та при продовженні відносно останнього запобіжного заходу, а тому з урахуванням обставин інкримінованого злочину, тяжкості можливого покарання та особи підозрюваного, станом на даний час ризик переховування підозрюваного, на думку апеляційного суду, не знизився та продовжує існувати, крім того останній оголошувався у розшук.

Окрім того, такий ризик не слід виключати з огляду на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 призначене до підготовчого судового засідання, та останній не може не розуміти можливих невідворотних наслідків притягнення його до кримінальної відповідальності у разі визнання його винуватим.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_6 на свідків, оскільки їх покази, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні (з огляду на стадію, га якій перебуває обвинувальний акт щодо нього), або можливо виникне необхідність в їх додатковому допиті, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, а перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи ризик можливого вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_6 є раніше неодноразово судимим, а також станом на даний час притягується до кримінальної відповідальності за скоєння незаконного викрадення людини, та умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, та таке, що спричинило смерть потерпілого.

Враховуючи обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, дані про особу підозрюваного, який є раніше судимим, наразі притягується до кримінальної відповідності за двома іншими кримінальними провадженнями, колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення стосовно існування ризику того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Мотивуючи неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував наявністю вище зазначених ризиків, які не знизились та не відпали.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо не визначення підозрюваному відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави, оскільки слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства, або погрозою його застосування.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Крім того, колегія суддів враховує, що оскарженою ухвалою слідчого судді строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 було продовжено до 03.01.2023 року. Водночас, з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що 06.11.2023 року, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області призначене підготовче судове засідання та судом першої інстанції, з урахуванням положень ч.3 ст.315 КПК, буде вирішувати питання щодо продовження чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2023 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001147 від 07.09.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4