Справа № 148/1953/21
Провадження №11-кп/801/627/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000309, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2021, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_11 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.04.2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кинашів Тульчинського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та засуджено до покарання виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_9 вирішено обчислювати з дня його затримання на виконання даного вироку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язненням з 18.09.2021 по 21.09.2021, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі (попереднє ув`язненням) відповідає один день арешту.

Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 11 153, 50 грн. (одинадцять тисяч сто п`ятдесят три гривні п`ятдесят копійок) витрат на залучення експерта, з яких: 6434 грн. на проведення судової товарознавчої експертизи та 4719, 50 грн. на проведення судово-психологічної експертизи.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково, стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_9 28 821 грн. 81 коп. (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять одну гривню вісімдесят одну копійку) та 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, а також 15 000 грн. витрат на правничу допомогу.

встановила:

Солдат ОСОБА_9 під час перебування за межами в/ч НОМЕР_1 , 18.09.2021 близько 15:00 години, знаходячись по АДРЕСА_2 вирішив стати на злочинний шлях та з метою відкритого заволодіння чужий майном шляхом грабежу, підійшов до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_3 . Продовжуючи злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, переслідуючи мету власного збагачення за рахунок інших осіб, солдат ОСОБА_9 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою відкритого викрадення чужого майна, з корисних спонукань, своїми руками зірвав у ОСОБА_11 з шиї її золотий ланцюжок вагою 12 гр., вартістю 21010 грн. 32 коп. з золотим кулоном вагою 4 гр. вартістю 7811 грн. 49 коп. Відкрито заволодівши вказаними речами, ОСОБА_9 втік з місця вчинення злочину та розпорядився викраденими золотими виробамии на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 28 821 грн. 81 коп.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та цивільного позову; ухвалити новий, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 4-х років позбавлення волі. Цивільний позов, заявлений в кримінальному провадженні задовольнити у повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу за представництво інтересів потерпілої в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла зазначила, що через тиждень після проголошення оскаржуваного вирока ОСОБА_9 скоєно особливо тяжкий злочин, а саме за ч. 1 ст. 115 КК України, що свідчить про відсутність можливості його виправлення на підставі зазначеного вироку.

Суд, вирішуючи питання про задоволення цивільного позову в частині моральної шкоди, фактично виходив з позиції обвинуваченого, який визнав моральну шкоду в розмірі 20000 грн., а не з позиції потерпілої, яка вимушена була знаходитись на амбулаторному лікуванні з 20.09.2021 по 28.09.2021 р. Окрім того, свідком кримінального правопорушення, яке було вчинено ОСОБА_9 18.09.2021 стала шестирічна донька потерпілої, в якої відбулись значні зміни в поведінці та самопочутті, які одразу були відмічені, оскільки, враховуючи, що крадіжка відбулась неподалік навчального закладу, де вона навчається в першому класі, дитина почала боятись ходити до школи, стала мовчазною, з`явився страх залишитись на самоті, погіршився сон.

Заслухавши суддю-доповідача, представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу, наполягав на її задоволенні; думку захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили вирок залишити без змін, міркування прокурорів, які поклались на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги видно, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, потерпіла не оскаржує.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.

Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Санкцією ч.1 ст.186 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 після ухвалення судом оскаржуваного вироку, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи.

Поза увагою суду залишився і спосіб вчинення злочину, а саме відкрите заволодіння чужим майном, в людному місці, у присутності малолітньої дитини потерпілої, що вочевидь свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого. Шкода потерпілій відшкодована не була, вибачення у потерпілої ОСОБА_9 не попросив. Відсутня така пом`якшуюча обставина як щире каяття.

З огляду на наведене, враховуючи посередні характеристики обвинуваченого за місцем проживання та місцем проходження служби, а також думку потерпілої про м`якість покарання, колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом міра покарання, передбачена у санкції цього злочину, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та не є пропорційною характеру вчинених дій і їх небезпечності особі обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_9 вину визнав, активно співпрацював зі слідством одружений, має малолітню дочку, з огляду на відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів не вбачає підстав для призначення максимального покарання, передбаченого в даному випадку кримінальним законом, про що прохає потерпіла.

На думку колегії суддів, покарання у виді 2-х (двох) років позбавлення волі за ч.1 ст.186 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів і не буде вважатися явно неспіввмірним вчиненим обвинуваченим протиправним діянням внаслідок м`якості.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_11 - до часткового задоволення.

Щодо вирішення цивільного позову.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне збільшити визначений судом розмір стягнення моральної шкоди, завданої цим злочином потерпілій.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як видно з матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні, підтримала поданий нею цивільний позов в частині стягнення на її користь завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, яку вона оцінила у 28821,81 грн. та 100000 грн. відповідно.

Разом із цим, суд визнав заявлену суму відшкодування моральної шкоди завищеною та визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди лише 20000 грн.

Надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір стягнення не відповідає понесеним ОСОБА_11 моральним стражданням.

Виходячи з обставин кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що потерпіла зазнала душевних страждань, пов`язаних з лікуванням та зміною звичного образу життя. Крім того, при вчиненні злочину ОСОБА_9 була присутня малолітня дитина потерпілої, яка в якої також відбулись значні зміни в поведінці та самопочутті в подальшому.

Апеляційний суд також враховує і поведінку засудженого, він як на досудовому слідстві та і в судових засіданнях жодного разу не просив пробачення у потерпілої, при апеляційному перегляді також. Жодним чином не вжив заходів щодо відшкодування матеріальної чи моральної шкоди добровільно. Апеляційний суд враховує і доводи апеляційної скарги потерпілої щодо страждань та переживань, понесений переляк потерпілою, її малолітньою дитиною, спричинений раптовим нападом в людному місці в денну пору доби, значну кількість судових засідань.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що сума у 20000,00 грн. є необґрунтовано заниженою і явно несправедливою.

Колегія суддів Апеляційного суду, що сума у розмірі 40 000,00 грн. (сорок тисяч ) гривень відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої, відповідатиме понесеним моральним стражданням, та буде справедливою по відношенню до потерпілої, як члена суспільства , відповідатиме вимогам закону.

Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги потерпілої та приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання та цивільного позову з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 ,- задовольнити частково.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 05.04.2023 року відносно ОСОБА_9 , - скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11

40 000 грн. (сорок тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. витрат на правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду..

В іншій частині -вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3-х (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Вирок суду надіслати засудженому в установлений законом спосіб, вручити іншим учасникам судового провадження.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3