ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1382/23

Провадження № 11-кп/4820/594/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 13.05.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2023 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сьомаки Славутського району Хмельницької області, громадянина України, українця, з вищою педагогічною освітою, не одруженого, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, працюючого робітником у ТОВ «Інвест- Церсані» м. Звягель, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання один рік обмеження волі.

Ухвалено, що початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_6 з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.

За вироком суду, 13.05.2023 близько 01.30 год у одній із кімнат в будинку АДРЕСА_1 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин з приводу ревнощів ОСОБА_6 розпочав словесний конфлікт з колишньою дружиною ОСОБА_7 . Під час конфлікту у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 взяв двома руками ОСОБА_7 за шию та почав здавлювати, а потім наніс щонайменше двадцять ударів кулаками обох рук в обличчя та ногами по тілу, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця по задній поверхні правої вушної раковини, синця лівої завушної ділянки, синця повік лівого ока з крововиливами під кон`юктивальну оболонку, синця повік правого ока з крововиливами під кон`юктивальну оболонку, осадження в зовнішньому куті правого ока, осадження підочної ділянки справа, синця спинки носу, синця верхньої губи з крововиливом під слизову оболонку, синця нижньої поверхні підборіддя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, множинних осаднень ділянки шиї, десяти синців ділянки лівого плеча, восьми синців ділянки правого плеча, синця підключичної ділянки передньої поверхні грудної клітки справа, синця правої ключичної ділянки, синця передньої поверхні правого плечового суглобу, синця зовнішньої поверхні лівого плеча, синця в лівій поперековій ділянці, синця зовнішньої поверхні лівої ступні, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок Славутського міськрайонного суду від 21 червня 2023 року відносно нього, визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вказує, що активно сприяв органам досудового розслідування. Під час розгляду судом кримінального провадження обвинуваченим були надані повні та послідовні покази щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення. Обвинувачвений повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні за обставин викладених прокурором в обвинувальному акті, погодився з кваліфікацією його дій за ч.2 ст.125 КК України, щиро каявся перед потерпілою. Відсутні тяжкі наслідки від вчиненого.

Призначене судом покарання у виді обмеження волі є надто суворим покаранням, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд не в повному обсязі врахував обставини, які характеризують особу обвинуваченого та безпідставно не застосував при призначенні міри покарання положення ст.75 КК України.

Виправлення обвинуваченого можливе не в умовах ізоляції від суспільства, оскільки є офіційно працевлаштованим на посаді оператора виробничої дільниці, заводу керамічної плитки ТОВ «Церсаніт Інвест» з 07.05.2021 року. За місцем роботи характеризується позитивно. Батьки обвинуваченого потребують стороннього догляду, оскільки мати ОСОБА_8 має другу групу інвалідності, а батько ОСОБА_9 переніс ішемічний інсульт. Із заробітної плати обвинуваченого утримуються у тому числі, аліменти та заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей на користь потерпілої ОСОБА_7 .

Обвинувачений не мав можливості отримати довідку про працевлаштування з метою призначення покарання у виді виправних робіт за місцем роботи або призначення іншого виду покарання що не пов`язаного з обмеженням волі.

Покарання у виді обмеження волі, унеможливить допомогу батькам, сплату аліментів на користь дружини на утримання дітей, протягом року обвинувачений не зможе їх виховувати та приймати участь у їхньому житті.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, думку прокурора про законність вироку суду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягаєє задоволенню з наступних підстав.

Вирок суду обвинуваченим ОСОБА_6 оскаржується лише в частині призначеного покарання, а тому, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена в порядку ч.3 ст. 349 КПК України і не оскаржується жодним учасником судового процесу, в тому числі і самим обвинуваченим.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є вірною.

Покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України з урахуванням особи обвинуваченого, характеру та ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так при призначенні покарання суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності: у 2014 році за ч. 1 ст. 125 КК України, у 2020 році за ч. 2 ст. 125 КК України за дії, вчинені щодо потерпілої ОСОБА_7 , але хоча його судимості погашені, він продовжив вчиняти протиправні дії щодо неї, що вказує на відсутність у обвинуваченого щирого каяття, тому суд першої інстанції виключив вказану пом`якшуючу обставину покарання з обвинувачення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнав активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на що вказує його зізнання у вчиненому та правдивість показань щодо обставин вчиненого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнав - вчинення кримінального правопорушенння щодо клишньої дружини та вчинення кримінального правопорушення в присутності дітей.

Також суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває на обліку у нарколога, невропатолога чи психіатра; має постійне місце роботи, але негативно характеризується за місцем проживання як особа, яка час від часу зловживає алкоголем, неодноразово вчиняє бійки в сім`ї, дебоширить тощо.

Враховуючи наведене, тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання необхідного і достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

І таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушщень, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 про те, що призначене судом покарання у виді обмеження волі є надто суворим покаранням, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 К України.

Так зі змісту ст. 75 КК України випливає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції разом зі ступенем тяжкості кримінального правопорушення, форми вини, наявності обставин, що обтяжують покарання, обставини, яка пом`якшує покарання, врахував конкретні обставини справи, характер протиправних дій обвинуваченого, поведінку обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: у 2014 році за ч. 1 ст. 125 КК України, у 2020 році за ч. 2 ст. 125 КК України за дії, вчинені щодо потерпілої ОСОБА_7 , зазначені судимості погашені, проте обвинувачений ОСОБА_6 продовжив вчиняти протиправні дії щодо потерпілої.

Вказані обставини свідчать про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення та неефективність застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, як заходу кримінально-правового впливу з метою попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що його виправлення можливе не в умовах ізоляції від суспільства, оскільки він є офіційно працевлаштованим, за місцем роботи характеризується позитивно, має батьків, які потребують стороннього догляду, із заробітної плати обвинуваченого утримуються у тому числі, аліменти та заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей на користь потерпілої ОСОБА_7 .

Проте, колегія суддів зауважує, що зазначені обставини, у сукупності з іншими обставинами, які враховуються при призначенні покарання, є недостатніми для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Вирок суду є законним і підстав для його скасування в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2023 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: