Справа № 953/1303/23
н/п 1-кп/953/573/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000048 від 02.01.2023 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, з його слів перебуває в цивільному шлюбі, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова після скасування вироку суду судом апеляційної інстанції перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 діб, без визначення розміру застави, посилаючись на ризики, зазначені в п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зазначаючи, що підстав для скасування або зміни даного запобіжного заходу немає.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо клопотання прокурора про продовження строків тримання ОСОБА_5 під вартою, вказуючи, що ризики недоведені, подали до суду письмові клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. При цьому посилались на те, що обвинувачення не доведено і дії ОСОБА_5 невірно кваліфіковані, обвинувачений позитивно характеризується, ризики необґрунтовані, є ризики захворювання та неналежного лікування обвинуваченого в умовах тримання під вартою. Також, просили врахувати строки перебування обвинуваченого в умовах ізоляції та строки розгляду справи.

Прокурор з приводу клопотання захисту заперечував, посилаючись на його безпідставність та недоведеність.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до наступного.

Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2023 року ОСОБА_5 обрано запобіжній захід у вигляді тримання під вартою на час строку досудового розслідування.

Під час судового розгляду в Київському районному суді м. Харкова попереднім складом суду (с. ОСОБА_7 ) з 21.02.2023 року по день вироку (31.07.2023 року) міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 неодноразово продовжувалась у вигляді тримання під вартою.

Згідно вироку Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави продовжений до набрання вироком законної сили.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.10.2023 року вирок Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 року скасований, призначено новий розгляд в суді першої інстанції, запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено до 15 грудня 2023 року.

Під час нового розгляду в Київському районному суді м. Харкова ухвалою від 30.11.2023 року за клопотанням прокурора запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 продовжено до 28 січня 2024 року.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч.1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 ч. 1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладання яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. Також, Європейський Суд неодноразово наголошував, що лише тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У своєму рішенні «Подвезько проти України» № 74297/11 від 12.02.15 р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно не підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

До того ж в зазначеному Рішенні Суд звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

За таких обставин, дослідивши всі надані доводи та заперечення, суд приходить до висновку, що доводи сторони захисту щодо недоведеності продовження існування ризиків не є безпідставними.

Ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, про які вказує прокурор в судовому засіданні мають бути реальними та їх існування має бути оцінено з урахуванням конкретних обставин.

В даному кримінальному провадженні під час повторного судового розгляду були допитані обвинувачений, потерпілий, письмові докази сторони обвинувачення надані до суду та залучені до матеріалів справи, частково досліджені під час судового засідання.

Таким чином, станом на теперішній час, з врахуванням дослідження матеріалів кримінального провадження та допиту потерпілого і обвинуваченого до суду не надано даних стороною обвинувачення, яким чином обвинувачений ОСОБА_5 , утримуючись під вартою може вчинити дії, передбачені п.п. 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючі і ті обставини, що частково досліджені докази сторони обвинувачення, а вчинити чи продовжити інше кримінальне правопорушення не зазначено прокурором, враховуючи і дані по особі ОСОБА_5 , який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»). Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України суд вважає доведеним під час судового розгляду, з врахуванням всіх обставин кримінального провадження.

Доводи сторони захисту, наведені у клопотаннях щодо відсутності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 115 КК України та оцінки доказів, не є обґрунтованим, оскільки оцінка доказів та кваліфікація дій обвинуваченого судом буде відбуватись в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного рішення по даній кримінальній справі та не може бути підставою для оцінки ризиків, які підлягають дослідженню під час розгляду клопотань щодо запобіжного заходу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання сторони обвинувачення у вигляді продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, у зв`язку з відсутністю в клопотанні належного обґрунтування продовження відносно обвинуваченого саме такого запобіжного заходу на теперішній час, який є найбільш суворим видом із п`яти видів запобіжних заходів, визначених в ст. 176 КПК України, з врахуванням терміну перебування обвинуваченого в умовах тримання під вартою та не вирішення справи по суті.

Також, в судовому засіданні прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів станом на теперішній час під час повторного розгляду справи в суді для запобігання доведених ризиків.

А тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також з урахуванням недостатнього обґрунтування вказаних вище ризиків за п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, однак встановленню судом ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, з його слів проживає цивільним шлюбом в м. Харкові, де і зареєстрований, з його слів працював до затримання за ЗАЕС оператором, тяжкістю покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, строків перебування в умовах тримання під вартою понад 1 року, повідомлених відомостей про наявність захворювань та відсутністю належного лікування в умовах СІЗО, суд приходить до висновку про можливість зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи обставини справи та наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає на необхідне заборонити обвинуваченому залишати житло без дозволу суду цілодобово, на строк 60 (шістдесят) діб, тобто - до 22.03.2024 року.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 331,350, 369 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Харківського слідчого ізолятора на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло - квартиру АДРЕСА_3 , без дозволу суду цілодобово, на строк 60 (шістдесят) діб, тобто - до 22 березня 2024 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) Прибувати до суду за першою вимогою;

2) Не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_2 , без дозволу суду цілодобово.

3) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

4) Не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу для виконання та контролю запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду та направити до Харківського слідчого ізолятору.

Звільнити негайно з-під варти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставити його за місцем мешкання АДРЕСА_2 для належного виконання запобіжного заходу домашнього арешту.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 22.03.2024 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1