Справа № 333/8208/23
Провадження №1-кс/333/2920/23
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, скаргуОСОБА_5 щодо рішення слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі про відмову у визнанні потерпілим та допит у відповідному процесуальному статусі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на щодо рішення слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі про відмову у визнанні потерпілим та допит у відповідному процесуальному статусі.

Вимоги скарги обґрунтовує наступним.

23 лютого 2023 року ОСОБА_5 звернувся до ТУ ДБР у м. Мелітополі з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Заява мотивована тим, що під час проведення обшуку 09 лютого 2023 року старший слідчий відділу ТУ ДБР розташованого в м. Мелітополі ОСОБА_6 та інші особи, зазначені в протоколі обшуку, навмисно підкинули докази вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. В наслідок чого на основі підкинутих доказів було сформовано кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування. У зв`язку з невнесенням відомостей про вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_5 звернувся до печерського районного суду м.Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року скаргу ОСОБА_5 задоволено.

01 серпня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до ТУ ДБР з клопотанням про залучення до провадження як потерпілого та допит у відповідному процесуальному статусі. Вказавши, що ним доведено факт завдання йому моральної та матеріальної шкоди, а тому наявні підстави для визнання його потерпілим.

07 вересня 2023 року слідчим ТУ ДБР у місті Мелітополі ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не завдано будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, а тому в задоволенні клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з постановою слідчого, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого, зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 з урахуванням висновків суду.

У судове засідання скаржник, повідомлений своєчасно та належним чином, направив свого представника ОСОБА_3

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала скаргу на підставах, викладених в ній.

Представник ТУ ДБР, розташованому у м. Мелітополі ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечував, вказав, що постанова відповідає вимогам законодавства, є законною.

Вислухавши пояснення представника скаржника, слідчого ТУ ДБР, дослідивши скаргу та матеріали, якими обґрунтовано її доводи, слідчий суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_5 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявами про визнання потерпілим йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено в чому полягає спричинена йому шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальні правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідними заявами, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди нібито кримінальними правопорушеннями, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_5 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованому ним кримінальному провадженні, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за яке відносно нього здійснюється досудове розслідування.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності слідчого, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 щодо рішення слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі про відмову у визнанні потерпілим та допит у відповідному процесуальному статусі відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 31 жовтня 2023 року.

Слідчий суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1