КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» таробочим місцем захисника ОСОБА_6 з використанням її власних технічних засобів в системі «EasyCon», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, терміном на 60 днів, тобто до 30 вересня 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, а саме - вчиненні злочину проти власності із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4755/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1

незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби або визначити заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 268 400 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що постановлення ухвали про продовження строку запобіжного заходу вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відбулось з істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства України, що призвело до порушення прав обвинуваченого в даному кримінальному провадженні.

При цьому під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, суддею не дотримано принцип змагальності та проігноровано п. 3 ст. 129 Конституції України, а саме не дотримано принцип змагальності сторін та свобод в наданні ними своїх доказів та доведення перед судом їх переконливості.

Також зазначає, що сторона захисту неодноразово, у своїй аргументації, вказувала на те, що застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 у вигляді цілодобового домашнього арешту або іншого, не пов`язаного з триманням під вартою, запобіжного заходу, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та сприятиме швидкому розгляду справи.

Крім того, вважає, що в даній справі «розумність» строку тримання ОСОБА_7 під вартою, який утримується в Київському слідчому ізоляторі з 23.12.2021 року, вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_7 за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані.

При цьому жоден ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений.

Тим паче, що ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершене, всі докази зібрані та обвинувальний акт знаходиться на розгляді у суді.

Крім того, ОСОБА_7 немає потреби незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені відповідні висновки. ОСОБА_7 не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чипродовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, та не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більш того має постійне місце проживання в місті Києві.

Також в даному випадку немає обґрунтованого обвинувачення та доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_7 до даної справи, а необґрунтована відмова суду у задоволенні клопотання адвоката, є порушенням норм діючого КПК України.

Тому, беручи до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, вина не доведена, а пред`явлене обвинувачення необґрунтоване та не підтверджене доказами, клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК,утримання ОСОБА_7 під вартою незаконне та необґрунтоване, до того ж жоден ризик передбачений ст. 177 КПК України не доведений.

За таких обставин, вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0003082 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його винуватим, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, а саме - у вчиненні злочину проти власності із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу, а всі інкриміновані йому кримінальні правопорушення мають високий ступінь суспільної небезпеки, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, своє рішення мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_11 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків та законних джерел доходу, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу з метою зміни нею показань щодо фактичних обставин на його користь та вчинити інше кримінальне правопорушення, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисникОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисникаОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більш того він має постійне місце проживання в місті Києві, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, і зокрема - особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершене, всі докази зібрані та обвинувальний акт знаходиться на розгляді у суді, а також обвинувачений не збирається вчиняти інше кримінальне правопорушення чипродовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, то вони не заслуговують на увагу, оскільки на даний час триває судовий розгляд, та наявність ризиків свідчить про існування певної ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому суд першої інстанції, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_7 , якому інкримінується, зокрема, вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, може вчинити інше кримінальне правопорушення під час перебування на волі, оскільки він офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Посилання сторони захисту на відсутність ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків та експерта, так як під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб та зроблені відповідні висновки, не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на те, що на даний час судове провадження триває і потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, то з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на них.

Наведені захисником ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався та має постійне місце проживання в місті Києві, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м'якого запобіжного заходу.

Що стосується доводів захисника про те, що у даній справі «розумність» строку тримання ОСОБА_7 під вартою, який утримується в Київському слідчому ізоляторі з 23.12.2021 року, вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_7 за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані, то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діянь, які йому інкримінуються, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника в апеляційній скарзі в частині того, що вина ОСОБА_11 не доведена, а пред`явлене обвинувачення необґрунтоване та непідтверджене доказами, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Із судового рішення також вбачається, що, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченому ОСОБА_9 і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисникаОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року, якою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, терміном на 60 днів, тобто до 30 вересня 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3