У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000442 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Посад-Покровське, Білозерського району Херсонської області, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, розлученого, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати. Призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час розгляду кримінального провадження допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідка, дослідивши інші докази надані стороною обвинувачення.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 4 409,29 грн., в іншій частині позову - відмовлено за необґрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у сумі 2574,30 грн. за проведення судових експертиз.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду необґрунтованим і невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зауважує, що при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, суд усупереч вимог закону не зазначив обставин, які відповідно до ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені в рішенні суду. Вважає, що суд безпідставно зазначив, що покази потерпілого підтверджені та узгоджуються з показами свідка ОСОБА_9 , адже останній вказуючи на обвинуваченого, як на особу, яка відкрито викрала майно потерпілого із застосуванням до нього насильства, не був повністю в цьому впевнений, окрім того, впізнання проведене з його участю як на стадії досудового розслідування так і в суді, не відповідало вимогам діючого КПК України, адже слідчим свідку до впізнання вже надавались фотокартка ОСОБА_6 в телефоні, а прокурор під час допиту свідка до впізнання, що проводилось в судовому засіданні, не з`ясував за якими конкретними ознаками він може впізнати особу.

На думку сторони захисту, суд обґрунтував вирок суперечливими доказами, що не ґрунтуються на об`єктивних обставинах справи та не доводять факту спричинення ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень взагалі та зазначених у вироку зокрема, а також відкритого викрадення майна останнього. Посилається на те, що свідок ОСОБА_9 суду зазначив про не інформативність розповіді потерпілого про події, що з ним відбулися. Потерпілий повідомляв про те, що випивав з нападником в день нападу та називав його прізвисько. Окрім того, свідок зауважив, що впізнавав особу, що вчинила злочин по фото в телефоні, яке йому надавав слідчий а в подальшому по фотокартках в протоколі, що він підписав. На запитання ОСОБА_6 свідок пояснив, що не може зі стовідсотковою впевненістю стверджувати, але він дійсно схожий на людину, що на мить повернулася на нього. Звертає увагу, що судом вказані обставини у вироку не відображено, не надано їм належну оцінку, а зроблено необґрунтований висновок про те, що свідок достеменно впевнений, що бачив саме обвинуваченого, в той час коли він мав сумніви. Вважає, вирок суду не відповідає вимогам ст. 373 КПК України, оскільки суд обмежився лише посиланням на ст. 89 КК України, вказавши, що ОСОБА_6 раніше не судимий, проте не зазначив, що останній сплатив штраф за попереднім вироком, а також що він притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.185 КК України та в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва наразі перебуває кримінальне провадження.

Вважає, що судом порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки в судовому засіданні 11.11.2021р. на запитання суду щодо неявки свідка ОСОБА_9 обвинувачений повідомив, що мовчить, так як не розуміє української мови, проте вказаний факт проігноровано судом.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 26.05.2021 року близько 01:00 год., більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, керуючись корисливим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, знаходячись поблизу будинку, розташованого по вул. Океанівська, 26 в м. Миколаєві, завдав ОСОБА_8 не менше 3 ударів рукою в ділянку голови, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді синців вік обох очей, саден лобу, шиї, після чого ОСОБА_6 відкрито заволодів майном потерпілого: сонцезахисними окулярами марки Avatar Polaroid», вартістю 76,25 грн., перстнем із сплаву золота 585 проби, вартістю 4 333,04 грн., сумкою, зв`язкою ключів, карткою платника податків та паспортом на ім`я громадянина України ОСОБА_8 та іншими дрібними речами, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4 409, 29 грн..

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 , судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що ці вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції послався на покази потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , які дали суду послідовні та логічні показання щодо дати, місця та обставин вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також письмових доказах, які містяться в матеріалах справи.

Доводи захисника щодо невідповідності вироку суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах справи та зводяться до формальної незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо його непричетності до вчинення відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , спростовується показами самого потерпілого, який в судовому засіданні підтвердив, що 26.05.2021 року близько 01-00 години на вул. Океанівській в м. Миколаєві обвинувачений ОСОБА_6 , з яким він раніше був знайомий, наніс йому удар в голову, а потім став душити та заволодів належним йому майном, а саме перстнем, окулярами та сумкою з документами. Обвинувачений припинив чинити с щодо нього насильство лише тоді, як поряд з ним зупинився автомобіль.

Показання потерпілого узгоджуються з показами свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що вночі 26.05.2021 року він проїжджав на своєму автомобілі по пр..Богоявленському, коли почув крик людини. Він включив дальнє світло та побачив на землі літню людину, на якій зверху сидів обвинувачений та стискав шию потерпілого рукою, бив його руками по обличчю, наніс більше одного удару приблизно. Після того обвинувачений забрав у потерпілого чорну сумку та почав бігти. Свідок почав переслідувати обвинуваченого на своєму автомобілі, той перескочив через труби та через двір утік. Він не зміг потрапити у двір на автомобілі та наздогнати обвинуваченого. Після того він повернувся до потерпілого. У того було розбите обличчя, кров на голові та потилиці. Він допоміг потерпілому сісти на землю та викликав медичну допомогу.

Свідок достеменно впевнений, що це був обвинувачений, він бачив того в профіль, коли він сидів зверху на потерпілому впізнав його за контуром обличчя, зачіскою, кольором волосся стрижкою; коли свідок переслідував його на автомобілі, та обвинувачений перебігав через дорогу він (обвинувачений) обернувся та подивився на нього (свідка), в цей час він побачив його обличчя, бачив його зріст, статуру, тому свідок не може помилятися. На досудовому розслідуванні потерпілий обвинуваченого ОСОБА_6 впізнав також за фотознімками.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень апелянта що ніби-то свідок ОСОБА_9 , не був повністю впевнений, вказуючи на обвинуваченого, як на особу, яка відкрито викрала майно потерпілого із застосуванням до нього насильства, оскільки з показань вищезазначеного свідка вбачається, що останній достеменно впевнений, що це був обвинувачений, він бачив того в профіль, коли він сидів зверху на потерпілому впізнав його за контуром обличчя, зачіскою, кольором волосся стрижкою; коли переслідував його на автомобілі, та обвинувачений перебігав через дорогу він (обвинувачений) обернувся та подивився на нього (свідка), в цей час він побачив його обличчя, бачив його зріст, статуру, тому свідок не може помилятися.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що з обвинуваченим вони навчались в одній школі, віталися, не дружили, конфліктів не мали. 26.05.2021 року близько 01:00 год. він (потерпілий) йшов додому, був напідпитку, йому стало зле, тому він присів на лавку в районі РАГСу по вул. Океанівській м.Миколаєва. В цей час до нього підійшов обвинувачений, запитав, як справи; він (потерпілий) розповів про своє самопочуття, що погано себе почуває, та той запропонував провести його додому, на що він погодився. Потерпілий взяв обвинуваченого під руку зліва та вони пішли, коли біля МОРГу він відчув перший удар в голову в ділянку лоба, від якого він впав на землю на спину, та надалі вже пам`ятає, як обвинувачений сидів зверху на ньому, одною рукою стискав його шию, а іншою - знімав з його пальця перстень. Потерпілий почав чинити супротив, викручуватися, в цей час обвинувачений ще двічі вдарив його в область обличчя та надалі він побачив автомобіль біля себе, до нього підійшов чоловік, який надав йому допомогу та викликав поліцію.

Таким чином, потерпілий підтвердив, що саме ця особа ( ОСОБА_6 ) вчинила кримінальне правопорушення та підтвердив, що саме ОСОБА_6 наніс йому тілесні ушкодження та відкрито заволодів його майном.

Дані показання потерпілого ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду, є правдивими, об`єктивно відображають обставини справи, підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом. Упереджено до обвинуваченого він не відноситься та не вбачає підстав оговорювати обвинуваченого.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, апеляційний суд встановив, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доводиться також іншими належними, допустимими доказами, які були предметом детального дослідження судом першої інстанції та лягли в основу оскаржуваного вироку, це зокрема: заявою потерпілого ОСОБА_8 до поліції про вчинений злочин від 26.05.2021 року; даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 26.05.2021 року; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.05.2021 року; висновком судово-медичної експертизи №560 від 27.05.2021 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 мають місце тілесні пошкодження у вигляді синців вік обох очей, саден лобу, шиї та лівої долоні, які утворились від не менш ніж 3 ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інші предмети, з давністю утворення біля однієї доби до часу огляду по ступеню тяжкості які відносяться до легких тілесних пошкоджень (кожне); висновком товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-21,7400-ТВ від 01.06.2021 року; висновком товарознавчої експертизи № СЕ-19/115-21,7401-ТВ від 02.06.2021 року.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі докази, надані сторонами провадження, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а тому оскаржений вирок відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Що стосується клопотання сторони захисту про необхідність повторного дослідження доказів у справі та допитів потерпілого, свідка, апеляційний суд вважає його не аргументованим.

Згідно положень ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, усі докази у кримінальному провадженні були предметом детального дослідження суду першої інстанції, а тому не потребують повторного дослідження. Доводи захисту щодо незгоди із висновками суду першої інстанції по цих доказах, не є підставою для повторного їх дослідження, оскільки це суперечить чинному законодавству, а є лише обраним способом захисту обвинуваченого.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника щодо порушення судом права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки в судовому засіданні 11.11.2021р. на запитання суду щодо неявки свідка ОСОБА_9 обвинувачений повідомив, що мовчить, так як не розуміє української мови. З матеріалів судового провадження, а саме журналу судового засіданні (а.с.139) вбачається, що на неодноразові запитання суду, обвинувачений надавав відповіді, що свідчить про його розуміння української мови.

Тим більш, обвинувачений ОСОБА_6 є громадянином України, народився в Херсонській області та закінчив загальноосвітню школу № 40 м. Миколаєва, що підтверджується довідкою директора школи (а.с.128). Матеріали кримінального провадження не містять даних щодо залучення обвинуваченому ОСОБА_6 перекладача чи то його клопотання щодо цього.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , то воно призначено згідно з вимогами ст.65 КК України. При цьому враховано дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями, підтримує відносини з особами, що ведуть антигромадський спосіб життя, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, однак притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.185 КК України та в провадженні Корабельного районного суду наразі перебуває інше кримінальне провадження щодо обвинуваченого; думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченому; відсутність пом`якшуючих покарання обставин; те що обвинувачений у вчиненому не розкаявся та не усвідомив суспільної небезпеки своїх дій, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах, визначених санкцією ч.2 ст.186 КК України для даного виду покарання, який буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання є справедливим, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянта, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 лютого 2023 року, стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді