ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3115/23 Справа № 212/1630/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження № 0001664 за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України відносно ОСОБА_8 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. москва, росія, громадянин України, офіційно не працює, раніше не судимий, на утримані малолітніх дітей не має, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК Україниу виді 10 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне ОСОБА_8 покарання у виді 10 (років) років 11 (одинадцять) місяців позбавлення волі.

Згідно до вироку суду, 15.12.2022 року, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_8 прийшов в гості до своєї бабусі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання, в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час спілкування, приблизно о 17:40 годині 15.12.2022 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ґрунті сімейно-побутових відносин відбулася сварка, під час якої у ОСОБА_8 виникли почуття гострої неприязні до бабусі та умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_9 смерті за вказаних мотивів.

Діючи з цією метою, ОСОБА_8 взяв у праву руку мисливський ніж загального призначення, який носив при собі з невизначеною метою у чохлі з кріпленням через плече, та таким чином, підшукав собі знаряддя вбивства.

Відразу ж після цього, ОСОБА_8 , знаходячись в міжкімнатному коридорі квартири АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 , з мотивів гострої неприязні до неї, утримуючи в правій руці підшуканий ним мисливський ніж, приблизно о 17 годині 50 хвилин 15.12.2022 року, умисно, в швидкій послідовності, хаотично, завдав потерпілій ОСОБА_9 , яка стояла навпроти нього в дверній проймі між спальною кімнатою та приміщенням міжкімнатного коридору даної квартири, клинком даного ножа: 8 ударів в різні анатомічні ділянки тулубу, 4 удари в область обличчя та голови, 2 удари в область шиї та 3 удари в область верхньої частини правої руки, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , та бажаючи настання саме таких наслідків.

В результаті отриманих несумісних з життям численних колото-різаних поранень різних анатомічних ділянок тіла, потерпіла ОСОБА_9 , не втримавшись на ногах, впала на підлогу коридору квартири АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 , продовжуючи свої злочинні дії, керуючись умислом на спричинення ОСОБА_9 смерті, наніс останній в області тулубу, по ребрам грудної клітини, не менше 5 ударів не встановленим судом способом та невстановленим тупим предметом, спричинивши цим тілесні ушкодження в області тулубу ОСОБА_9 , після чого припинив свої злочинні дії. В результаті протиправних дії ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_9 померла на місці в короткий проміжок часу.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 з мотивів гострої неприязні до неї, ОСОБА_8 , бажаючи приховати вчинений ним особливо тяжкий злочин проти життя особи, приблизно о 18:00 годинні 15.12.2022 року, за допомогою сірників та невстановленої слідством рідини, які знайшов у зазначеному помешканні, підпалив ліжко спальної кімнати квартири за вказаною адресою, та зачинивши вхідні двері квартири на замок знайденими в ній ключами, залишив вказане житло.

Крім того, ОСОБА_8 , приблизно у серпні місяці 2020 року (більш точного часу судом встановити не надалося можливим) в районі зупинки громадського транспорту «Бірюза» в Саксаганському районі м.Кривого Рогу від невстановленої слідством особи отримав у подарунок мисливський ніж загального призначення у чохлі та розуміючи, що за своїми характеристиками придбаний ніж має властивості холодної зброї, маючи умисел направлений на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, приніс його за місцем свого проживання до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав його протягом тривалого проміжку часу.

Приблизно о 15:00 годині 15.12.2022 року ОСОБА_8 взяв в приміщенні квартири за місцем проживання вищевказаний ніж в чохлі повісивши його через плече, незаконно без передбаченого законом дозволу виніс мисливський ніж зі своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та носив його при собі, застосувавши в подальшому його в якості знаряддя для вбивства своєї бабусі ОСОБА_9 , приблизно о 18:30 годин 15.12.2022 року викинув даний ніж на сміттєвому звалищі поблизу будинку АДРЕСА_4 .

19.12.2022 року, працівниками поліції на сміттєвому звалищі поблизу будинку №5 по вул. Стасова в Покровському районі м. Кривого Рогу, було виявлено та вилучено вказаний вище ніж в чохлі, який згідно висновку судової експертизи зброї № СЕ-19/104-23/7348-ХЗ від 27.02.2023 виготовлений промисловим способом, є коротко клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії мисливським ножем загального призначення, який ОСОБА_8 незаконно носив при собі, без передбаченого законом дозволу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками: умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та за ч. 2 ст. 263 КК України, за ознаками: умисного носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

На вказаний вирок суду обвинуваченим ОСОБА_8 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 18 липня 2023 рокускасувати та призначити новий розгляд в суді І інстанції. Зазначає, що працівники поліції з самого початку примусово змусили його, щоб він зізнався в тому, що не скоював. Вважає оскаржуваний вирок незаконним.

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що він не вчиняв вбивства потерпілої, оскільки в цей день перебував в іншій області, а також, на його думку, суд І інстанції не взяв до уваги, що він психічно хвора людина.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що раніше в судовому засіданні повідомляв не правду. Особи, із яким він тримається під вартою його умовили зазначити неправду, зараз говорить правду. Все, що зазначене в обвинувальному акті, є правдою та відповідає дійсності. 15 грудня 2022 року він прийшов до бабусі, разом з бабусею сиділи на кухні та розмовляли, розмова перейшла у конфлікт. Вийшов з кухні в коридор та почав одягатися та бабуся вдарила його в обличчя. Схватив ніж та наніс бабусі удари ножем, кількість ударів та куди наносив удари не пам`ятає. Ніж його, він його приніс з собою до бабусі, казаний ніж йому подарували в 2020 році. В подальшому ніж загубив, а свій одяг викинув.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснила, що 15 грудня 2022 року біля 17:50 годині дізналась про смерть матері, зателефонувала сусідка покійної матері. Сусідка повідомила, що горить квартира і мабуть матір вбита. Обвинувачений ОСОБА_8 є її племінником та крав у діда та бабусі. У ОСОБА_8 ключів від квартири не було та спеціальних ножів у покійної матерії не було. Раніше сестра їй повідомила, що ОСОБА_8 цікавився, як горить бензин.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 охарактеризувала обвинуваченого ОСОБА_8 як брехливу людину, який крав гроші у бабусі.

Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.

Що свідчить, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає наявність сукупності обставин справи, встановлених під час судового розгляду, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_8 при апеляційному розгляді, у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 263 КК України, на думку колегії суддів, його вина підтверджується поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

На думку колегії суддів, суд І інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення свідків, які в повній мірі підтверджують провину обвинуваченого у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду І інстанції пояснила, що приблизно о 16:15 годині 15 грудня 2022 року поверталася додому на АДРЕСА_5 , підійшла до під`їзду та побачила ОСОБА_11 . Разом із ОСОБА_12 зайшли до під`їзду та бабуся відчинила двері квартири ОСОБА_13 . Близько 18:00 години почула звук, як вибух, син відчинив вхідні двері її квартири та вона побачила, що ОСОБА_14 вийшов із квартири бабусі та став замекати двері. Вона йому сказала стій та ОСОБА_12 почав тікати. ЇЇ син намагався догнати ОСОБА_11 та в подальшому сусіди знайшли телефон ОСОБА_13 . Вона викликала всі служби та повідомила, що пожежа, бабуся в квартирі, квартиру замкнув внук. Бачила, як ламали двері в квартирі та витягували бабусю із квартири. Все було в крові, бабуся знаходилася в коридорі квартири, а пожежа була в дальній кімнаті квартири.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що 15 грудня о 18:00 годині знаходився дома разом з матір`ю, почув хлопок, вибух або звук від дверей. Подивився у дверний глазок, відчинив двері та побачив, що обвинувачений ОСОБА_16 швидко закриває двері на ключ. Побачив дим із квартири, ОСОБА_16 повідомив, що все нормально. Його матір стала кричати на обвинуваченого, після слів матері обвинувачений став тікати. Між 2-3 поверхом у обвинуваченого випав телефон, який підібрав сусід. Матір викликала всі служби. Не бачив, що у обвинуваченого були тілесні ушкодження. Двері були закриті, але було чути запах диму. Був запрошений в якості понятого, був при проведенні огляду місця події та бачив багато крові у коридорі та у спальній кімнаті згорілий диван. Милиць у коридорі не бачив. Його матір запитала ОСОБА_16 , де бабуся, обвинувачений повідомив, що все добре.

Свідок ОСОБА_17 , який працює пожежником суду пояснив, що близько 19 години вечора приїхали за викликом, піднялися на поверх, двері були зачинені та прийняли рішення зламати двері. Було сильне задимлення та він зайшов перший, на відставні двох метрів від вхідних дверей, знайшов тіло жінки, яка лежала на животі головою до вхідних дверей. Він витягнув жінку та перевернув на спину. Жінка була без ознак життя та була одягнута в домашні речі. Джерело пожару було на дивані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що покази наведених свідків підтверджують факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем проживання потерпілої в день вчинення злочину та спростовують покази обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його перебування за межами області.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази наведених свідків, які надали покази під присягою, ніяких протиріч в їх показах не встановлено, а тому ставити під сумнів їх правдивість, немає підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року наголошує, що при оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції також обґрунтовано поклав в основу вироку письмові докази, які поза розумних сумнівів підтверджують провину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, узгоджуються між собою та з поясненнями наведених свідків, які є послідовними, логічними.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 15 грудня 2022 року за адресою: АДРЕСА_6 , оглянуто житлове приміщення (кватиру), та в ході якого було виявлено труп жінки та вилучено певні предмети, зразки речовин.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується висновком судово-медичної експертизи за № 3223 від 05 січня 2023 року трупа ОСОБА_9 , відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від множинних колото різаних поранень шиї, тулуба та кінцівок, з яких дві проникають в порожнину правої плевральної порожнини з ушкодженнями правої легені, три колото-різаних поранення, що протикають у черевну порожнину з ушкодженням печінки, що ускладнилося розвитком рясної крововтрати, стверджується результатами розтину трупа та даними додаткових методів дослідження.

При судово-медичній експертизі трупа виявлено: п`ятнадцять колото різаних поранень голови, шиї тулуба та кінцівок, з яких дві проникають в порожнину правої плевральної порожнини з ушкодженнями правої легені, три колото-різаних поранення, що протикають у черевну порожнину з ушкодженням печінки; дві різані рани голови N9,10.

Рани, які заподіяні дією колото-ріжучого предмету:

Всі виявлені рани були заподіяні в дуже короткий проміжок часу до настання смерті, один за одним у швидкій послідовності, дією плоского клинкового предмета, що володіє колюче ріжучим властивостями, шириною на протязі його поринулої частини близько 28 мм, який має гостре лезо і «П»-подібний обушок, шириною 1,5-2 мм, з добре вираженими ребрами. Рани нанесені через предмети одягу. Також виявлено: Розгинальні переломи правих ребер: 3-6 по середньо-паховій, 4-9 по лопатковій 2-5 по задньо-паховій лінії. Дані ушкодження виникли від прямої травмуючої дії твердих тупих предметів, якими могли бути кулак, лікоть, коліно, взута нога, інші предмети з обмеженою подібною поверхнею. Переломи ребер виникли в агональному періоді умирання та у короткий період після смерті, що підтверджується характером переломів та відсутністю прижиттєвих крововиливів в зоні ушкоджень.

Виявлені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження у вигляді множинних колото - різаних поранень голови, шиї, тулуба та кінцівок та дві різані рани голови в сукупності,: живих осіб, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення (п. 2.1.1 та 2.1.о.п. «Правил судово-медичного визначення ступеня - тілесних ушкоджень», згідно Наказу № 6 від 17.01.1995.).

Колегія суддів вважає, що суд І інстанції обґрунтовано послався в своєму вироку, як на докази провини обвинуваченого ОСОБА_8 , на: 1) протокол проведення слідчого експерименту від 16 грудня 2022 року за участі обвинуваченого ОСОБА_18 , відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_18 зазначив та показав, як він у період часу 15 грудня 2023 року о 17 годинні за адресою: АДРЕСА_2 наносив удари ОСОБА_9 ; 2) протокол проведення слідчого експерименту від 19 грудня 2022 року за участі обвинуваченого ОСОБА_18 , відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_18 зазначив та показав, хід подій за його участю, що відбувалися 15 грудня 2012 року у період часу з 16 години 30 хвилин до 18 години 00 хвилин; 3) протокол слідчого експерименту від 30 січня 2023 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_18 зазначив та показав, як він у період часу 15 грудня 2023 року о 17 годині за адресою: АДРЕСА_2 , наносив удари ОСОБА_9 .

Згідно з протоколом огляду місця події від 19 грудня 2023 року, було оглянуто ділянку місцевості на відстані 7 метрів від будинку АДРЕСА_4 та було виявлено та вилучено ніж, який ОСОБА_8 впізнав як свій.

Відповідно до протоколу огляду речей від 29 грудня 2022 року, було оглянуто відеофайл на носії інформації, що наданий Полком Патрульної Поліції у місті Кривому Розі, де біля дому потерпілої зафіксовано спілкування обвинуваченого ОСОБА_8 з поліцейським патрульної поліції та обвинувачений зазначає певні обставини, що на його думку відбулися.

Згідно з протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 06 лютого 2023 року, свідок ОСОБА_19 зазначив обставини та хід подій, свідком яких він був, вказав, що ОСОБА_8 звернувся до нього із проханням викликати поліцію та повідомив певні обставини.

Висновком судової експертиз зброї за №СЕ-19/104-23/7348-ХЗ від 27 лютого 2023 року підтверджується, що ніж, вилучений 19.12.2022 року біля буд. АДРЕСА_4 при проведенні слідчих дій з підозрюваним ОСОБА_8 , виготовлений промисловим способом, є короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії мисливським ножем загального призначення.

Висновком судово медичної експертизи № 17-МК від 21.02.2023 року, підтверджується, що клаптя шкіри з раною № 8 грудної клітки справа та, відповідно до якої: рана № 8 на клапті шкіри грудної клітини справа, вилученої від трупа ОСОБА_9 , могла бути нанесена клинком ножа, що був представлений на експертизу, або будь-яким іншим предметом, що має аналогічні властивості.

Висновком судово-психіатричного експерта № 21 від 11.01.2023 року, підтверджується, що ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований в теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищенаведені докази є належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 ,що він, нібито, не вчиняв вбивства потерпілої, оскільки в цей день перебував в іншій області, не є слушними та спростовуються показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , які підтверджують факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем проживання потерпілої в день вчинення злочину, оскільки вони бачили як ОСОБА_8 вийшов із квартири бабусі та став закривати двері, на прохання ОСОБА_10 залишитись на місці, обвинувачений став тікати, після чого ОСОБА_15 побіг за обвинуваченим ОСОБА_8 , у якого між 2 та 3 поверхом випав телефон.

Колегія суддів вважає, що немає підстав ставити під сумнів правдивість показів наведених свідків, які надали покази під присягою, ніяких протиріч в їх показах не встановлено та, які спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його перебування за межами області.

Крім того, факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем проживання потерпілої в день вчинення злочину, підтверджується протоколом огляду речей від 29 грудня 2022 року, відповідно до якого, було оглянуто відеофайл на носії інформації, що наданий Полком Патрульної Поліції у місті Кривому Розі, де зафіксовано 15 грудня 2022 року спілкування обвинуваченого ОСОБА_8 з поліцейським патрульної поліції та обвинувачений зазначає певні обставини, що на його думку відбулися.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , щопрацівники поліції, нібито, з самого початку примусово змусили його, щоб він зізнався в тому, що не скоював, не є слушними, оскільки, під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 визнав провину повністю, в ході трьох слідчих експериментах за його участю та за участю професійного захисника, в присутності понятих, в подробицях пояснював обставини вчинення ним злочину та показував як він 15 грудня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 наносив удари ОСОБА_9 .

Крім того, в судовому засіданні суду І інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, що зазначенні в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що раніше в судовому засіданні повідомляв не правду, оскільки особи, із якими він тримається під вартою його вмовили зазначити неправду, наразі говорить правду - все, що зазначене в обвинувальному акті, є правдою та відповідає дійсності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказані доводи обвинуваченого свідчать лише про бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності за вчинене. Оскільки ОСОБА_8 жодного разу, ані в ході досудового розслідування, ані в суді І інстанції, не казав про тиск до нього з боку працівників поліції, немає підстав для перевірки зазначеного твердження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним під час апеляційного розгляду, що він, нібито, психічно хвора людина, також не відповідають дійсності та свідчать про бажання останнього уникнути кримінальної відповідальності, оскільки висновком судово-психіатричного експерта № 21 від 11.01.2023 року, підтверджується, що ОСОБА_8 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає; виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості; під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; іспитований в теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, у висновку судово-психіатричного експерта № 21 від 11.01.2023 року експертом зазначено, що висловлювання ОСОБА_8 , що він чує «голоси», його переслідують, у нього пропадає пам`ять на декілька годин, намагання представити себе психічно хворою людиною, мають симулятивний характер, оскільки вони надумані, ізольовані, не мають динаміки, подаються в навмисній формі та не вкладаються у клінічну картину будь якого психічного захворювання.

За таких обставин, на думку колегії суддів, вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Колегія суддів вважає доведеним поза розумних сумнівів, що саме ОСОБА_8 скоїв інкриміновані йому злочини, а саме за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині та за ознаками умисного носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

На підставі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, міра покарання ОСОБА_8 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочинів, які відносяться до нетяжких та особливо злочинів, конкретних обставин справи, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку, даних про його особу, який вину в апеляційній інстанції заперечував, раніше не судимий, не одружений, не працює, характеризується посередньо.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене покарання судом першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді 10 років 11 місяців позбавлення волі є саме таким.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, колегією суддів не знайдено підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких суттєвих порушень КПК або КК України, які б тягли за собою скасування вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 18 липня 2023 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: