Справа № 739/358/23
Провадження № 1-в/739/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

представників УВП №31 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області та в режимі відеоконференції за участі засудженого ОСОБА_6 з приміщення Новгород-Сіверського УВП №31, та захисника ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження за клопотанням захисника - адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

До Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшло клопотанням захисника - адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 на дату подання клопотання (06 лютого 2023 року) відбув 23 роки 9 місяців 12 днів призначеного покарання, а подальше тримання його в місцях позбавлення волі є таким, що порушує Міжнародний пакт про громадські та політичні права та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод.

Захисник засудженого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити. Також, просив додатково врахувати, що засуджений ОСОБА_6 за місцем відбування покарання характеризується виключно з позитивного боку та має свідому громадську позицію і приймає активну участь у захисті Країни від окупантів, за що нагороджений грамотою командира оперативно-тактичного угруповання «Соледар».

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав заявлене його захисником клопотання та просив його задовольнити.

Представники установи відбування покарань в судовому засіданні висловилися про безпідставність заявленого клопотання.

Прокурор в судовому засіданні вказав на те, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки на час розгляду клопотання ОСОБА_6 є особою, яка засуджена до довічного позбавлення волі. А призначення покарання з визначенням конкретного терміну, є безумовною передумовою зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, характеризуючі дані на засудженого, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року за ст.ст. 93 п.п.г., ж.,17 ч.2, 93 п.п.г., ж., 223 ч.1, 222 ч.1, 42 Кримінального кодексу України (далі КК України) до довічного позбавлення волі.

29 січня 2002 року ухвалою Верховного Суду України вирок Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року залишено без змін..

За час відбуття покарання засуджений до довічного позбавлення волі зарекомендував себе виключного з позитивного боку.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК України випливає, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-(ІІ)/2021 від 16.09.2021 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 КК України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

06.11.2022 року набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК України, КПК України та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК України, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до частини першої статті 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

При цьому частиною п`ятою статті 82 КК України визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з частиною шостою статті 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З сукупного аналізу наведених норм випливає, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

У судовому засіданні не було надано доказів того, що на час розгляду клопотання засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення було замінено більш м`яким покаранням (покаранням у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років). Без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому клопотання адвоката, яке подано в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з дня вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено о 16 год. 00 хв. 30 січня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1