КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю особи, яка подала скаргу, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконферецзв`язку між Київським апеляційним судом та ОСОБА_5 , який використовував власний технічний засіб в системі «EasyCon», апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають лише ті заяви чи повідомлення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення, а такими є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину - час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину. Проте зміст заяви ОСОБА_5 від 28 лютого 2023 року про вчинення кримінального правопорушення суддями Верховного Суду, в розумінні ст.ст. 2, 11 КПК України не містить даних про вчинення діяння, яке містить ознаки злочину та є суспільно небезпечним, а тому, вважаючи, що в уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, не виникло обов`язку внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за такою заявою, відмовив у задоволенні скарги.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав ________________________________________

Справа №11-сс/8245473/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

апеляційну скаргу, в якій, вважаючи її незаконною і необґрунтованою просить ухвалу слідчого судді скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що 24 квітня 2023 року засобом рекомендованого поштового зв`язку через ПАТ «Укрпошта» до Печерського районного суду м. Києва він направив скаргу на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальні правопорушення та просив суд зобов`язати компетентних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_5 від 28 лютого 2023 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, розпочати досудове розслідування, про що поінформувати заявника витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань і вручити йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Окремим пунктом клопотав перед судом здійснити розгляд справи з його участю у режимі відеоконференції.

Слідчий суддя проігнорував вказане прохання та у порушення вимог ч.ч. 2, 3 ст. 306 КПК України, розглянув подану ним скаргу поза межами 72 годин з моменту надходження скарги та за його відсутності.

Так, скарга отримана судом 02 травня 2023 року, зареєстрована як судове провадження № 757/17532/23-к та розподілена слідчому судді ОСОБА_6 , що підтверджується листом голови Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року № Х-43.

26 травня 2023 року на його електронну адресу надійшли повістка з Печерського районного суду м. Києва про необхідність прибути для участі у розгляді справи № 757/17532/23-к 09 червня 2023 року на 09 год. 30 хв., а також копія ухвали від 04 травня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з причин неналежного обґрунтування цього клопотання, а також у зв`язку з відсутністю технічної можливості, оскільки за слідчим суддею закріплений зал, який не обладнаний засобами необхідними для проведення відеоконференції, а інші зали судових засідань зайняті. За таких обставин, слідчий суддя вказав, що є ускладненою можливість провести розгляд даної цивільної справи в режимі відеоконференції в передбачені ЦПК строки.

Проте, він не розуміє чому слідчий суддя відніс подану ним скаргу до категорії цивільних справ і чому вона мала розглядатися за нормами ЦПК України.

27 травня 2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва він направив клопотання про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференцзв`язку, яке обґрунтував тим, що з 24 лютого 2022 року разом із своєю сім`єю був вимушений виїхати з м. Херсона до м. Одеса, має статус внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим отримує від держави щомісячну допомогу, є працівником прокуратури Автономної Республіки Крим та, відповідно до наказу керівника від 22 травня 2023 року № 56к, на період дії на території України воєнного стану перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, у зв`язку із загостренням хронічних захворювань проходить курс лікування в одному з медичних закладів м. Одеси, крім того, на території України проходять постійні обстріли, а тому, за вищенаведених обставин, просив суд визнати причини неявки поважними у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України.

Однак вказане клопотання слідчим суддею не було прийнято до уваги. 14 червня 2023 року на його електронну адресу з Печерського районного суду м. Києва надійшла повістка про виклик на 07 липня 2023 року на 14 год. 15 хв.

20 червня 2023 року він знову направив до Печерського районного суду м. Києва клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке слідчий суддя проігнорував та розглянув 07 липня 2023 року скаргу за його відсутності, чим грубо порушив його права і позбавив можливості надати суду додаткові пояснення та докази в обґрунтування своїх доводів.

При цьому, як зазначає апелянт, слідчий суддя, при постановленні ухвали від 07 липня 2023 року, обмежився констатацією факту неприбуття скаржника в судове засідання, зробивши на цьому висновок про відсутність підстав для задоволення скарги, тобто прийняв рішення без дослідження доказів, мотивів, обґрунтувань.

Разом з тим, він не погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності попередньої оцінки заяви, поданої в порядку ст. 214 КПК України, на предмет наявності у неї фактів і відомостей, які можуть свідчити про вчинення злочину, оскільки, за приписами ст. 214 КПК України, підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за будь-якою заява, яка іменується як заява про злочин, і така правова позиція викладена і в узагальненнях «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року № 9-49/0/4-17 за 2015 рік.

Також зазначає, що слідчий після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань перевіряє заяву про вчинене кримінальне правопорушення шляхом проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, про що вказують ст.ст. 84, 91 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що в заяві про вчинення кримінального правопорушення мають міститися докази, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину.

Крім того, вважає помилковим посилання слідчим суддею на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 818/15/18, оскільки предметом того розгляду була не бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а визнання неправомірною бездіяльність начальника Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області, яка виразилася у ненаданні відповіді на питання 2, 3, 4 заяви скаржника від 04 липня 2017 року № 315, зобов`язання відповідача надати відповідь на питання 2, 3 його заяви від 04 липня 2017 року № 315.

Також вказує, що слідчий суддя безпідставно послався і на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року по справі № 566/450/18, оскільки дані висновки стосуються анонімної заяви про злочин.

Звертає увагу й на те, що законодавство України не передбачає особливих вимог або певних форм щодо складання заяви про вчинення кримінального правопорушення, а у такій обов`язково мають міститися лише конкретні відомості про вчинення злочину, прохання особи прийняти невідкладні дії щодо реєстрації даної заяви у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, почати досудове розслідування, що ним і було зроблено. Зокрема у заяві від 28 лютого 2023 року ним чітко зазначено які порушення вимог закону допущено Верховним Судом та які наслідки від цього настали.

Також ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що копію ухвали він отримав 14 липня 2023 року та 17 липня 2023 року подав на неї апеляційну скаргу, помилкового вважаючи, що ним не пропущено строк на оскарження рішення суду і тому клопотання про його поновлення не заявляв. Однак, ухвалою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2023 року його апеляційну скаргу було повернуто, а копією цієї ухвали він отримав 21 серпня 2023 року.

Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, прокурор в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки суду не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду не подавав, а тому, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги і клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п'яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

З наведеного слідує, що пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції підлягає поновленню за умови, що особа, яка подає таку скаргу ставить питання про його поновлення та доведе поважність причин його пропуску.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року була постановлена без участі ОСОБА_5 , а її копію він отримав 14 липня 2023 року та вперше подав апеляційну скаргу 17 липня 2023 року, однак її було повернуто, як таку, що подана з пропущеним строком і особа, яка її подала, не ставить питання про його поновлення, у зв`язку з чим він повторно подав апеляційну скаргу та заявив відповідне клопотання, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_5 щодо поважності причин пропуску строку на оскарження зазначеної ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим він підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 про незаконність і необґрунтованість постановленого слідчим суддею рішення, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає наступне.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, всупереч тверджень ОСОБА_5 , закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення, оскільки відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню не за будь-якою заявою, а лише за заявою про вчинення кримінального правопорушення. Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

З цих же підстав є необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового посилання слідчим суддею на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 818/15/18, оскільки згідно вказаних висновків, при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року по справі № 556/450/18.

Як вбачається з наданих матеріалів, до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 подав скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 28 лютого 2023 року.

За результатами судового розгляду цієї скарги, слідчий суддя відмовив у її задоволенні, мотивуючи це тим, що зміст заяви ОСОБА_5 від 28 лютого 2023 року в розумінні ст.ст. 2, 11 КК України не містить даних про вчинення діяння, яке містить ознаки злочину, і з таким рішенням погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку подав до Київської міської прокуратури заяву про вчинення кримінального правопорушення суддями Верховного Суду, яку було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, проте, у внесенні за цією заявою відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, листом № 2161зкп/к/11-03/5092/23 від 04 квітня 2023 року, відмовлено.

У зв`язку з тим, що відомості по вказаній заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Разом з тим, зі змісту заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 28 лютого 2023 року вбачається, що підставою для такого звернення стали порушення вимог Закону, які на думку ОСОБА_5 , допущено суддями Верховного Суду під час касаційного розгляду справи за його адміністративним позовом до Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про зобов`язання вчинити певні дії, за результатами якого 15.05.2019 року було скасовано постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18.08.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 року та не задоволено його вимоги щодо відсотків його пенсії та її перерахунку.

Однак у заяві ОСОБА_5 відсутні очевидні факти та відомості, які б свідчили про вчинення суддями Верховного Суду будь-яких дій, які містять ознаки злочину, і які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказана заява фактично виражає незгоду ОСОБА_5 з прийнятим судом рішенням та є власним міркуванням заявника з приводу цих обставин, без будь-якого об`єктивного підґрунтя.

В зв`язку з цим, заява ОСОБА_5 від 28 лютого 2023 року за своєю суттю не є заявою про вчинення кримінальних правопорушень, в розумінні ст. 214 КПК України, а тому невнесення по цій заяві відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є бездіяльністю, про яку зазначає апелянт.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що підставою для відмови у задоволенні поданої скарги є його неявка в судове засідання суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, оскільки з наданих суду матеріалів вбачається, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин справи та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, в тому числі і з урахуванням заяви ОСОБА_5 від 28 лютого 2023 року, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

Зі змісту ухвали вбачається, що слідчим суддею досліджувалося питання неявки учасників провадження в судове засідання, але виключно з точки зору можливості розгляду справи за їх відсутності.

Що стосується відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв'язку, то слід зазначити про наступне.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 336 КПК України, судове провадження може здійснюватись у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, в тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження.

Таким чином, вказана норма закону закріплює за судом право, а не обов`язок проводити судове засідання в режимі відеоконференції, навіть якщо від учасників є відповідне клопотання.

При цьому, зі змісту ст. 336 КПК України, слідує, що лише у разі задоволення клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, суд постановляє відповідну ухвалу.

Так, до Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 подано скаргу на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, в якій зокрема просив розглянути справу за його участю у режимі відеоконференції.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року у задоволенні клопотання про проведення судового засідання за скаргою ОСОБА_5 в режимі відеоконференції було відмовлено. При цьому підставою для відмови у задоволенні вказаного клопотання була не лише його невмотивованість, а і те, що у Печерському районному суді м. Києва обладнано лише три зали судових засідань для проведення відеоконфкренції, проте у цих залах також здійснюється розгляд кримінальних справ, де підозрювані чи обвинувачені перебувають під вартою. Ці зали закріплені за певними суддями, а за слідчим суддею ОСОБА_6 закріплено зал судових засідань, який не обладнаний технічними засобами для проведення відеоконференції, що ускладнює проведення розгляду скарги ОСОБА_5 в режимі відеоконференцзв'язку.

Копія вказаної ухвали слідчого судді разом з повідомленням про дату розгляду справи, а саме на 09 червня 2023 року, були направлені на електронну адресу ОСОБА_5 , які останнім були отримані, чого не заперечує і сам ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, основною підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв'язку була відсутність технічної можливості проведення такого судового засідання. ОСОБА_5 належним чином був повідомлений про вказані обставини та про дату проведення судового засідання. Слідчим суддею не було задоволено наступних клопотань ОСОБА_5 про проведення відеоконференції у зв`язку з тим, що відповідні технічні можливості не з`явилися. При цьому заявнику було відомо про дійсні обставини, які перешкоджають задоволенню його клопотання. Також, слід зазначити, що судове засідання, яке було призначено на 09 червня 2023 року було відкладено на 07 липня 2023 року, про що ОСОБА_5 був повідомлений належним чином.

Вищенаведені обставини дають підстави вважати, що слідчий суддя вжив всіх необхідних заходів для надання можливості ОСОБА_5 приймати участь в судовому засіданні, у зв`язку з чим є безпідставними доводи останнього, щодо істотного порушення слідчим суддею вимог КПК України при розгляді його скарги.

Ті обставини, що в рішенні слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції вказано про цивільну справу і зазначено про строки передбачені ЦПК, то зважаючи на те, що дане клопотання розглядалося згідно з нормами чинного КПК України, є підстави вважати, що вказана обставина є опискою, яка може бути виправлена на підставі ст. 379 КПК України.

За наведеного, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_5 про те, що висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.

Отже, оскільки висновки слідчого судді про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 ґрунтуються на вимогах закону та підтверджуються матеріалами судового провадження, тобто ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, то апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

поновити ОСОБА_5 строк на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ___________________ __________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3