Провадження № 1-кп/592/537/23
20 грудня 2023 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_4 ,
захисниці: адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого: ОСОБА_3 , -
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив суду про те, що у вчиненому він щиро кається. Також обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду про те, що 29.07.2023 року він дійсно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) , вчинену в умовах воєнного стану, за обставин, викладених в обвинувальному акті. Він просив суд суворо його не карати. Він просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його вина у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які є наявними в кримінальному провадженні, а обвинувачення визнається судом доведеним в законному порядку.
Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчинених злочинів та не заперечували проти скороченого судового розгляду, відтак, у суворій відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення скороченого судового розгляду. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку (а. п. 34) .
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_6 правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зіставивши ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і встановлені судом ознаки злочинних діянь, вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про те, що вони відповідають один одному. Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а, отже, його злочинні дії необхідно кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , вчинена в умовах воєнного стану.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, вчинений ОСОБА_3 , згідно ч. 5 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Як особа обвинувачений ОСОБА_3 характеризується наступним чином.
Є особою похилого віку (а. п. 1, 31, 32) .
Має постійне місце проживання та постійне місце реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. п. 1, 32) .
Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань № 01-17/01/1290 від 17.08.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до лікарів-наркологів комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань не звертався (а. п. 29) .
Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласна клінічна спеціалізована лікарня № 1391п/01-11 від 02.08.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває (а. п. 30) .
Раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався (а. п. 1, 33) .
Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті.
Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття; - активне сприяння розкриттю злочину; - добровільне відшкодування завданого збитку; - вчинення винним кримінального правопорушення вперше; - похилий вік винного у вчиненні кримінального правопорушення; - повне визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, щире каяття обґрунтовується тим, що таке каяття є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки та характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовністю підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочинів.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, активне сприяння розкриттю злочину обґрунтовується тим, що таке сприяння є добровільним, тобто таким, що базується на внутрішньому переконанні особи. Сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою протиправну діяльність та/або про таку діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, добровільне відшкодування завданого збитку обґрунтовується тим, що це вчинюється за власною волею та переконанням особою, яка вчинила кримінальне правопорушення, або за її дорученням (ініціатива може виходити і від інших осіб, наприклад, родичів, потерпілого) чи на її прохання іншими особами, після вчинення кримінального правопорушення, але до постановлення обвинувального вироку суду, шляхом активних дій, направлених на відшкодування завданого кримінальним правопорушенням збитку або усунення заподіяної шкоди, задоволення обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб. Позитивна посткримінальна поведінка особи, направлена на усунення негативних наслідків кримінального правопорушення, створює підстави для поблажливого ставлення до цієї особи з боку суду і, відповідно, для пом`якшення покарання.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, вчинення винною особою кримінального правопорушень вперше при призначенні покарання обґрунтовується тим, що це може свідчити про відсутність у винної особи стійких злочинних навичок, і, відповідно, про меншу суспільну небезпеку цієї особи. Крім того, суд враховує положення абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , згідно якому судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили кримінальні правопорушення, тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю кримінального правопорушення, відшкодували завдані збитки тощо.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, похилий вік винного у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що в інтелектуальній та емоційній сфері такої особи відбуваються певні зміни, які можуть знижувати здатність особи до самоконтролю та сприяти вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Загальновідомим є той факт, що особам похилого віку притаманні зміни інтелектуальної сфери: порушення пам`яті, уваги, уповільнення сприйняття та обробки інформації, послаблення балансу процесів збудження та гальмування. В емоційній сфері спостерігається формування та прояв нахилів до агресивності та ворожості у відносинах з оточуючими, егоцентризму, скупості, нервовим зривам при підвищених емоційних навантаженнях. Це відповідно знижує здатність цих осіб усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Крім того, у осіб похилого віку відбуваються також певні зміни фізіологічного характеру, спостерігається погіршення стану як фізичного, так і психічного здоров`я, що часто унеможливлює досягнення мети, яка стоїть перед покаранням, а згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки він щиро каючись у вчиненні злочинів, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було.
Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. На підставах, передбачених у ч. 1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Також, суд бере до уваги положення абз. абз. 1-4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , із змісту яких вбачається, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дане кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо. З підстав, зазначених в ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове.
Крім того, суд бере до уваги положення абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду № 18 від 10.12.2004 року, № 8 від 12.06.2009 року, № 11 від 06.11.2009 року) , із змісту якого вбачається, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, враховуючи наявність шести обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, згідно ст. 66 КК України, переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , думку обвинуваченого ОСОБА_6 , думку захисниці обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , думку потерпілого ОСОБА_7 , висловлену в його письмовій заяві, в якій він просив призначити ОСОБА_6 покарання на розсуд суду (а. п. 26) , суд дійшов висновку про доцільність, можливість та необхідність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України за це кримінальне правопорушення, та призначити йому основне покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. .
Крім того, суд бере до уваги наступне.
У відповідності до ч. 7 ст. 194 КПК України обов`язки, передбачені ч. ч. 5, 6 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Всі запобіжні заходи, які визначені законом, обираються на строк визначений ухвалою, але не більше 60 днів. Тобто запобіжний захід діє доти, доки діє ухвала і діє строк, який визначений у ній. Із спливом строку дії ухвали, припиняється і дія запобіжного заходу, якщо останній не був продовжений іншою ухвалою. Ця правова конструкція є логічною, зрозумілою, співвідноситься із законодавством та практикою.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не слід обирати.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України (а. п. 4, 5, 26, 27) .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 118, 122, 124, 126, 368-371, 373-376, 615 КПК України; ст. ст. 11, 12, 53, 69, 65, 66, 69, 185 КК України, -
Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Призначити ОСОБА_3 основне покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн. .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який постановив вирок.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.
Головуючий: ОСОБА_1