Дата документу 25.01.2024 Справа № 937/8225/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/533/24 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №937/8225/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Торецьк Донецької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 28.01.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що клопотання ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу не взято до уваги районним судом. Обвинувачений зазначає, що перебуває під вартою понад три роки та два місяці за відсутності підстав для продовження вказаного запобіжного заходу та без судового розгляду кримінального провадження по суті. Відтак, ОСОБА_6 вимагає змінити застосований щодо нього запобіжний захід.

Сторони кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не надходило, а тому апеляційний розгляд з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без їх участі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч.3 ст.186 КК кримінального правопорушення.

Розпорядженням голови Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області визначена за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим у даному провадженні ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні за попередньою змовою групою осіб тяжкого умисного злочину проти власності, поєднаного з проникненням у житло, і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Апеляційний суд зауважує, що даний ризик підсилюється з огляду на відсутність у ОСОБА_6 місця проживання на підконтрольній території України. Водночас достовірних відомостей на підтвердження протилежних обставин матеріали провадження не містять та до апеляційної скарги обвинуваченого не додано.

Також встановлено, що обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі. Однак ОСОБА_6 свою злочинну діяльність не припинив та знову вчинив інкримінований злочин з корисливих мотивів.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, законних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків ОСОБА_6 не має.

Вказані обставини, на переконання судової колегії, у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений будучи особою раніше судимою на шлях виправлення та перевиховання не став, свою злочинну діяльність не припинив, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки та джерел стабільного доходу, опинившись на волі, потенційно з великою вірогідністю може продовжувати займатись протиправною діяльністю та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Відтак, гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

До аргументів обвинуваченого про те, що районним судом не було розглянуто його клопотання про зміну запобіжного заходу, апеляційний суд ставиться критично. Згідно наявних матеріалів провадження вказане клопотання у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку до районного суду на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення не надходило.

Перевіряючи посилання апелянта щодо тривалого тримання його під вартою, колегія суддів зауважує, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 29 листопада 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4