Дата документу 17.01.2024 Справа № 314/5948/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/5948/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/526/24 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 17 січня 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вільнянськ Запорізької області, громадянки України, яка має середньо-технічну освіту, не працевлаштована, вдова, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

В ході досудового розслідування до обвинуваченої ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду; незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадження; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення, які не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2023 року клопотання прокурора задоволено, строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на 60 днів, кінцевим днем тримання під вартою визначено 19 лютого 2024 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченої, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції в повному обсязі з наступних підстав.

ОСОБА_7 раніше не судима та має постійне місце проживання.

Адвокат вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, на які суддя посилається в ухвалі, в даному кримінальному провадженні відсутні.

Так, обґрунтовуючи ризик переховування від суду, суддя не врахував наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та зауважив на тяжкості висунутої підозри; на підтвердження ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином на невідворотність та можливу тяжкість покарання, що є порушенням практики ЄСПЛ; щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, який на думку сторони захисту є відсутній, з огляду на відсутність у ОСОБА_7 умислу на вчинення даного злочину, а її дії були заходами самозахисту, оскільки в той день потерпілий наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження, підтвердженням чому є висновок експерта, та у зв`язку з чим адвокатом подано заяву про внесення відомостей до ЄРДР за даним фактом.

Крім того, адвокат зауважує, що ОСОБА_7 є особою поважного віку, кримінальне провадження та перебування під вартою значно вплинули на її здоров`я.

Всі ці обставини, які дозволяють обрати стосовно обвинуваченої більш м`який запобіжний захід, сторона захисту наводила в судовому засіданні, проте суддею не були враховані.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, прокурор та суд посилались на тяжкість скоєного правопорушення та міру можливого покарання. Однак, ОСОБА_7 провину у вчиненні даного злочину не визнає, оскільки це був самозахист, що також не враховано судом.

Адвокат вважає достатнім для підзахисної запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Застосувавши до обвинуваченої найбільш суворий запобіжний захід, суддя не з`ясував та не навів переконливих аргументів того, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Просить ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.12.2023 р. скасувати, застосувавши до ОСОБА_7 заобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, із засобами електронного контролю, та в разі необхідності, застосувати додаткові обмеження у виді заборони спілкування з потерпілим та свідками по справі.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу. Повідомив про проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 .

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, обвинувачена клопотань про особисту участь не подавала, питань про погіршення правового становища обвинуваченої не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та обвинуваченої, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України та позиції ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, та може бути застосований до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Положеннями ст.ст. 199, 331 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченої та наявність ризиків негативної процесуальної поведінки останньої, зокрема за п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати неможливим забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків більш м`яким запобіжним заходом.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й судова колегія, вважаючи що встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати й надалі.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого, у разі визнання останньої винною, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Тяжкість висунутої підозри в сукупності з відсутністю у ОСОБА_7 сталих соціальних зв`язків, свідчить провисоку ймовірність того, що обвинувачена з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, може вдатися до втечі, що свідчить на користь продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, судова колегія враховує негативні відомості про особу обвинуваченої та її спосіб життя, зловживання алкогольними напоями, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість перешкоджання кримінальному провадження шляхом невиконання вимог про явку до суду, мотивуючи неможливістю прибути в судові засідання, що впливатиме на швидкість здійснення судового розгляду, у випадку перебування ОСОБА_7 на свободі, та підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відсутність у обвинуваченої стійкого джерела доходу та незалученість до суспільно-корисної праці, її вік, та шкідливі звички засвідчують можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування обвинуваченої на свободі, та свідчать про продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням встановленого вище, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів і обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Аргументи апелянта про відсутність у обвинуваченої умислу на скоєння інкримінованого злочину та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень внаслідок здійснення заходів самозахисту, не спростовують встановлених судом ризиків негативної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Звернення до органів поліції із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом нанесення потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , як зазначив апелянт, документально не підтверджено, а тому не може братися до уваги судом.

Наявність у обвинуваченої постійного місця проживання та відсутність притягнень до кримінальної відповідальності в минулому не є вирішальними задля спростування висновків суду щодо доцільності продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

В матеріалах даного провадження відсутні документально підтверджені дані про неможливість утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я. Не додано стороною захисту достеменних доказів погіршення самопочуття обвинуваченої у зв`язку з утриманням під вартою й апеляційному суду, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є голослівними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни стосовно обвинуваченої заходу з тримання під вартою на альтернативний, зокрема домашній арешт. На даний час не вбачається жодної обставини, яка б виправдовувала застосування до ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу.

Додатково слід зауважити на приписах п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України, відповідно до яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із низки обставин, зокрема і стосовно особи обвинуваченої та її репутації.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 19 лютого 2024 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4