ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1730/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/38/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/38/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого , яке погоджене прокурором, застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2024 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та постановити нову, якою обрати щодо підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Мотивує скаргу тим, що додані до клопотання матеріали містять лише роздруківки проведення негласних слідчих дій та протокол допиту свідка, які не дають змогу встановити обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованих йому злочинів. Зазначає, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді відрізняються в зазначені кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 . Так, в клопотанні вказано, що підозрюваному інкримінується вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, а в ухвалі слідчого судді ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Посилається на те, що існування ризиків знищення доказів, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних та вчинення нових злочинів ґрунтується лише на припущеннях, а також недоведення стороною обвинувачення необхідності застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вважає що поза увагою суду залишилось те, що підозрюваний має сім`ю, роботу, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання та реєстрації, де мешкає разом із матір`ю, яка є особою з інвалідністю.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчими слідчого управління ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000471 від 22.06.2023 року, у якому 23 січня 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 255 КК України (стаття 255 в редакції Закону № 671-IX від 04.06.2020), ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VHI від 22.11.2018), а саме: в участі у злочинній організації, у вчиненні незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах у складі злочинної організації.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що він є вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, долучених до клопотання, зокрема, даних, які містяться у: витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000471 від 22.06.2023 року; рапорті старшого оперуповноваженого УБН ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 від 20.01.2024 року; протоколах за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 28.12.2023 року та 03.01.2024 року; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо -, відео контролю особи від 22.12.2023 року та 11.01.2024 року; протоколах за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії обстеження публічно недоступного місця від 20.10.2023 року та 29.12.2023 року; висновках експертів від 05.12.2023 року №СЕ-19/120-23/12547-НЗПРАП, від 15.12.2023 року №СЕ-19/120-23/10883-НЗПРАП та №СЕ-19/120-23/10885-НЗПРАП, від 18.12.2023 року №СЕ-19/120-23/12970-НЗПРАП, від 20.12.2023 року №СЕ-19/120-23/11426-НЗПРАП, від 21.12.2023 року №СЕ-19/120-23/13187-НЗПРАП, від 05.01.2024 року №СЕ-19/120-24/48-НЗПРАП, від 09.01.2024 року №СЕ-19/120-24/38-НЗПРАП, від 10.01.2024 року №СЕ-19/120-24/45-НЗПРАП; протоколах про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 04.10.2023 року, 20.11.2023 року та 13.12.2023 року; протоколах огляду від 29.12.2023 року, 11.01.2024 року та 12.01.2024 року; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо контроль особи від 31.10.2023 року; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії накладення арешту на кореспонденцію, її огляд і виїмка від 08.12.2023 року, 09.10.2023 року та 30.10.2023 року; протоколі огляду місця події від 22.12.2023 року; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за особою від 27.12.2023 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_10 від 12.01.2024 року; протоколі обшуку від 23.01.2024 року.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, колегія суддів враховує те, що чинний Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Конвенції; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

При цьому, колегія суддів враховує те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, тому доводи апелянта про те, що матеріали поданого клопотання про застосування запобіжного заходу містять лише роздруківки проведення негласних слідчих дій та протокол допиту свідка, які не дають змогу встановити обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах, є неспроможними.

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні, в тому числі особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про існування ризику його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки усвідомлюючи те, що йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, який стверджується тим, що на даний час не встановлено усіх свідків та очевидців даного злочину, вказані особи не допитані, також ОСОБА_7 може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз на інших підозрюваних з метою введення ними в оману органу досудового розслідування або суду, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування та унеможливить викриття інших спільників злочинної діяльності підозрюваного, при цьому, як вірно зазначив слідчий суддя, ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі досудового розслідування у кримінальному провадженні при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних і дослідження їх судом; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюваний не працює, а також у даному кримінальному провадженні підозрюється у вчиненні систематичних та багатоепізодних особливо тяжких злочинів, зокрема у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тому колегія суддів приходить до висновку, що є високою ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, у випадку застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою; а також ризиків того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з огляду на те, що на даний час не відшукані психотропні речовини, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, грошові кошти, одержані від їх реалізації, крім цього, оскільки злочинна діяльність підозрюваного тісно пов`язана із мережею інтернет (здійснювалася дистанційним методом із застосуванням конспірації з метою не викриття злочинної діяльності) та вся інформація, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення знаходиться в мережі інтернет, яку можливо видалити дистанційним методом, тому ОСОБА_7 , маючи доступ до інтернет мережі може видалити вказану інформацію, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, чинний КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Також слідчий суддів вірно врахував практику ЄСПЛ, у відповідності до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім цього, слідчий суддя з урахуванням обставин та наслідків кримінальних правопорушень, вірно не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, у яких підозрюється ОСОБА_7 .

Навність у ОСОБА_7 сім`ї, утриманців, постійного місця проживання та відсутність судимоті, на думку колегії суддів, не є обставинами, які в достатній мірі зможуть запобігти настанню існуючих ризиків та забезпечити належну поведінку підозрюваного .

З врахуванням того що прокурором доведено обгрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_7 особливо тяжких злочинів, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, обсяги діяльності щодо виготовлення та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, її розповсюдження на територію декількох областей, його роль , багатоепізодність та систематичність його протиправної діяльності, колегія суддів вважає що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти настанню доведених прокурором ризиків, визначених ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та на початковому етапі досудового розслідування вказаний запобіжний захід не порушує право підозрюваного на особисту свободу та сприятиме органу досудового розслідуванню у ефективності його здійснення, в тому числі й щодо відшукання доказів та встановлення причетних до вказаної діяльності осіб.

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає, в зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді