Провадження №1-кп/521/1980/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000939 від 06.07.2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Весела Долина, Тарутинського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не маючого, без інвалідності, неофіційно працюючого на автомийці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Первомайськ Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого та неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не маючого, без інвалідності, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, а саме:

- 18.08.2023 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, з 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», строк дії якого неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, а на момент вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення - Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 року, яким строк дії воєнного стану продовжено з 20.05.2023 року строком на 90 діб, а саме до 18 серпня 2023 року.

Так, 05.07.2023 року о 10 годині 49 хвилин, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знаходились біля будинку АДРЕСА_4 , та у них раптово виник спільний прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, поєднаний із проникненням до іншого приміщення, розташованого на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , визначивши предметом свого злочинного посягання майно, що належить ОСОБА_7 .

В той же час та у тому ж місці, ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою зі ОСОБА_6 , реалізуючи свій спільний прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням до іншого приміщення, переконавшись, що їх дії є непомітними для сторонніх осіб, діючи в умовах воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, перелізли через кам`яний паркан вищевказаного будинку, після чого, підійшли до вікна гаражного приміщення, розташованого на території домоволодіння.

Надалі, продовжуючи реалізовувати свій спільний прямий умисел, ОСОБА_6 , шляхом віджиму цвяха віконної дерев`яної рами, відкрив вікно та проникнув безпосередньо до приміщення гаражу, тим самим, незаконно проникнувши до приміщення, де побачив на підлозі належне потерпілому ОСОБА_7 майно, а саме: газову тепло-пушку марки «Master» моделі «BLP 17 М», жовтого кольору, вартістю 5 117 (п`ять тисяч сто сімнадцять) гривень 00 копійок, та зварювальний апарат IGBT марки Dnipro-M моделі М-18D, чорного кольору, вартістю 7 035 (сім тисяч тридцять п`ять) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

В подальшому, ОСОБА_6 , взявши до рук вказане майно, передав його через вікно ОСОБА_5 , який в свою чергу, взявши викрадені речі, переліз із ними через паркан за межі території вказаного будинку.

Після цього, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зникли, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, а саме: газовою тепло-пушкою марки «Master» моделі «BLP 17 М», жовтого кольору, вартістю 5117 (п?ять тисяч сто сімнадцять) гривень 00 копійок, та зварювальним апаратом IGBT марки Dnipro-M моделі M-18D, чорного кольору, на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 12 152 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 90 (дев`яносто) копійок.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та надав показання, які співвідносяться з формулюванням обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті, а саме те, що у період воєнного стану, 05.07.2023 року вранці, близько 11 години, він запропонував своєму знайомому ОСОБА_5 та вони проникли на територію домоволодіння у двір будинку АДРЕСА_4 . Потрапивши у двір чужого домоволодіння потерпілого, з яким вони не були знайомі раніше, після невдалої спроби викрасти металевий предмет, який забетонований у землю, він проник через вікно до гаражу, який розташований на території даного домоволодіння. У вказаному гаражі побачив газову тепло-пушку та зварювальний апарат, які передав через вікно ОСОБА_5 , після чого з місця злочину вони зникли разом з викраденим майном. Викрадене майно здали в ломбард, а виручені кошти у сумі 2000 гривень розділили між собою по 1000 гривень. Кількість та вартість викраденого майна не оскаржує. Кваліфікацію своїх дій не оспорює, зазначив, що позовні вимоги потерпілого визнає в повному обсязі, у вчиненому щиро кається, вибачається та просить не призначати занадто суворого покарання.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та надав показання, які співвідносяться з формулюванням обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті, а саме те, що у період воєнного стану, 05.07.2023 року вранці, близько 11 години, він зі своїм знайомим ОСОБА_6 , за пропозицією останнього, проти якої він не заперечував, проникли на територію двору приватного будинку АДРЕСА_4 . Потрапивши до чужого домоволодіння, ОСОБА_6 переліз через вікно у гараж, а він в цей час перебував біля вказаного вікна. Згодом через це вікно ОСОБА_6 передав йому газову тепло-пушку та зварювальний апарат, які знаходились в середині гаража. Після цього зникли разом з викраденим майном. Викрадене майно здали в ломбард, а виручені кошти у сумі 2000 гривень розділили між собою по 1000 гривень. Кількість та вартість викраденого майна не оскаржує. Кваліфікацію своїх дій не оспорює, позовні вимоги потерпілого визнає в повному обсязі, у вчиненому кається.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, проте прокурором в судовому засіданні надано заяву останнього, відповідно до якої просить розглянути кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без його участі, цивільний позов підтримує в повному обсязі, призначення покарання залишає на розсуд суду.

Прокурор під час судового розгляду просив обмежитись допитом обвинувачених і дослідженням доказів, що характеризують їх особу, документів, що стосуються вирішення питання цивільного позову, долі речових доказів та відповідно до вимог статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які, під час судового розгляду, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, крім того, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин даного провадження, отже, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинувачених, а також дослідженням документів кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, стосуються вирішення питання цивільного позову.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позицій, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час допиту обвинувачені підтвердили, що саме вони за викладених в обвинувальному акті обставин вчинили кримінальне правопорушення. Показання обвинувачених є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Зважаючи на викладене, суд кваліфікує дії обвинувачених, а саме:

- ОСОБА_6 - за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану;

- ОСОБА_5 - за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_6 , його вік (27 років) та соціальне положення (перебуває у цивільному шлюбі, проте неповнолітніх осіб на утриманні не має); стан здоров`я (особа осудна, відсутність відомостей про наявність інвалідності чи тяжких хронічних захворювань, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває); те, що особа працездатна та працює; вперше притягується до кримінальної відповідальності; повне визнання особою вини у вчиненому злочині в даному провадженні та готовність відшкодувати завдану матеріальну шкоду шляхом визнання цивільного позову в повному обсязі; відношення до вчиненого, що запевнило суд в готовності ОСОБА_6 до виправлення та його готовність нести відповідальність за це; відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення, та те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, враховуючи відомості про особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд погоджується з думкою прокурора в судових дебатах про можливість призначення ОСОБА_6 покарання в межах встановленої санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_5 його вік (24 роки) та соціальне положення (неодружений та неповнолітніх (непрацездатних) осіб на утриманні не має); стан здоров`я (особа осудна, відсутність відомостей про наявність інвалідності чи тяжких хронічних захворювань, на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває); те, що особа працездатна, раніше судима; повне визнання вини у вчиненому та готовність відшкодувати завдану матеріальну шкоду шляхом визнання цивільного позову в повному обсязі; відношення до вчиненого; відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Відтак, враховуючи викладені відомості, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення, та те що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення, а також запобігання вчиненню нових (інших) кримінальних правопорушень, суд погоджується з думкою прокурора в судових дебатах про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах встановленої санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає.

За попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 року № 760/26543/17 - якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

Отже, вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, виконується самостійно.

В рамках даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.08.2023 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено в передбаченому КПК України порядку.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання за даним вироком строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою під час досудового розслідування за цим кримінальним провадженням та судового провадження за період з 22.08.2023 року по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 та приймаючи до уваги призначене йому покарання, суд вважає, що обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, слід залишити без змін, як гарантію виконання вироку суду.

В рамках даного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 запобжіний захід не обирався та беручи до уваги призначене покарання та особу обвинуваченого підстав для обрання відносно ОСОБА_6 будь-якого запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили, суд не вбачає.

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд прийшов до наступного.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у даному провадженні, просить суд стягнути з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 12 152 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 90 (дев`яносто) копійок на його користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженню було подано до початку розгляду провадження, надійшов до суду разом з обвинувальним актом.

Судом встановлено, що шкода завдана потерпілому ОСОБА_7 була заподіяна обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у зв`язку з чим цивільний позов заявлено виключно до останніх як до осіб, що заподіяли її.

Під час судового розгляду обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цивільний позов визнали в повному обсязі та беззаперечно.

Враховуючи, що визнання цивільного позову обвинуваченими не суперечить вимогам закону (ст. ст. 16, ч. 1 ст. 1166, ст. 1190, ч. 2 ст. 1192 ЦК України), керуючись ч. 4 ст.174 ЦПК України, суд доходить висновку, що цивільний позов щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним солідарно стягнути з обвинувачених на користь потерпілого ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду у розмірі 12 152 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 90 (дев`яносто) копійок, тобто з кожного у розмірі 6076 (шість тисяч сімдесят шість) гривень 45 (сорок п`ять) копійок.

Судові витрати у даному провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна не застосовувались.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили.

Обраний відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишити без змін. Запобіжний захід у виді тримання під вартою припиняє свою дію після набрання вироком суду законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення у даному провадженні, а саме період з 22.08.2023 року до дня набрання цим вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавленню волі.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 18.08.2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 360, ч. 2 ст. 360, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

Визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК КК України покласти на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдану матеріальну шкоду у загальній сумі 12 152 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 90 (дев`яносто) копійок, тобто з кожного у розмірі 6 076 (шість тисяч сімдесят шість) гривень 45 (сорок п`ять) копійок.

Речові докази, відповідно до постанови слідчої від 25.08.2023 року, а саме:

- трапчяні рукавички з маркуванням «Dnipro M» (які зберігаються в камері зберігання речових доказів Відділу поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, згідно квитанції №007744) повернути потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 підлягає негайному виконанню.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили з моменту закінчення строку апеляційного оскарження.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченим. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію.

Суддя ОСОБА_1