Справа № 645/1176/23
Провадження № 1-кп/645/117/23
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2023 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , , за участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова - ОСОБА_3
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовець за призовом солдат військової частини НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України
ОСОБА_4 11 січня 2023 року, приблизно о 02 годині 00 хвилин, перебував за своїм місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 разом з малознайомим ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з яким разом розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв у ОСОБА_4 стався словесний конфлікт з ОСОБА_5 під час якого у ОСОБА_4 на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи, протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, розуміючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого та бажаючи настання зазначених наслідків підійшов до ОСОБА_5 та почав наносити почергово ОСОБА_5 хаотичні удари люстрою, кулаками обох рук, ногами, металевим напильником та металевими кусачками в область обличчя голови та тулубу. Так своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 закриту черепно-мозкову травму: крововиливи під тверду мозкову оболонку у вигляді пластинчатих субдуральних гідром на рівні конвексу обох гемісфер головного мозку, забій головного мозку, травму лівого ока з субкон`юнктивальним розривом склери з тотальним відшаруванням сітківки, травматичною ішемією і атрофією зорового нерва, відкритий перелом кісток носу із зсувом, дві (2) забиті рани лобової ділянки, забиті рани спинки носа справа, підборіддя, лівої і правої щоки, верхньої і нижньої губи, садна голови, закриту травму грудної клітини, переломи 8-9 ребер справа. Травма лівого ока (єдиного зрячого) у вигляді субкон`юнктивального розриву склери з тотальним відшаруванням сітківки, травматичною ішемією і атрофією зорового нерва, що призвела до повної втрати зору (з урахуванням відсутності правого ока) - складає 65%, відповідно до інструкції міністерства фінансів СРСР від 08 січня 1986 р. Про порядок організації і лікарсько-страхової експертизи ст. 21 а. За ступенем тяжкості травма голови у ОСОБА_5 , яка включає в себе вищевказані ушкодження і призвела до повної сліпоти, належить до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм втрати функції органу та розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину (не менш 33%), відповідно до п. 2.1.1. б, г, п. 2.1.4. а Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Закрита травма грудної клітини з переломами 8-9 ребер праворуч, встановлена у ОСОБА_5 відноситься до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я (для загоєння вказаних переломів необхідний термін не менш 3-х тижнів)(п. 2.2.1 «а», «б», «в» п.2.2.2. Правил «судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.) Після цього, ОСОБА_4 витягнув ОСОБА_5 з квартири на сходовий майданчик та повернувся до квартири, виконавши всі дії, які він вважав необхідними для доведення свого злочинного наміру спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 до кінця.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінального правопорушення вірно відображені. Дійсно, 11 січня 2023 року, в нічний час він був вдома за адресою: АДРЕСА_2 разом з малознайомим ОСОБА_6 , розпивали спиртне, між ними виникла сварка, в ході якої він підійшов до ОСОБА_5 та почав наносити удари люстрою, яка лежала поруч, кулаками рук, ногами, металевим напильником та металевими кусачками по обличчю та тілу.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, характер та кількість нанесених ударів, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 1 ст. 121 Кримінального Кодексу України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, при наступних встановлених фактичних обставинах.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Оскільки судовий розгляд здійснюється в межах пред`явленого обвинувачення, обставин, які обтяжують покаранняОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, за змістом ст. 12 КК України, є тяжким злочином, наслідки вчинення кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ВизнатиОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_4 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Речовий доказ - куртку зимову темно-синього кольору, яку добровільно видав ОСОБА_4 14.01.2023 року, яка знаходиться на відповідальному зберіганні в камері схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_4 .
Речовий доказ - медична карту стаціонарного хворого №530 на 56 арк. на ОСОБА_5 , яка знаходиться на відповідальному зберіганні в камері схову речових доказів ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили - повернути родичам ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: