Справа №932/53/24
Номер провадження №1-кс/932/307/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши у залі суду клопотання СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004833 від 23.12.2023, за ч.2 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання, яке було розподіллено, для розгляду, слідчому судді ОСОБА_1 , та в якому заявник просив слідчого суддю: накласти арешт на нерухоме майно, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 01), з позбавленням права її відчуження, розпорядження, користування,

Заборонити органам (Міністерству юстиції України, його територіальним органам) та всім суб`єктам державної реєстрації прав (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київським, Севастопольським міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно), які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь - які реєстраційні дій (державна реєстрація прав та їх обтяжень, внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змін до них та їх скасування, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав) відносно об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 01).

Слідчий у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Власник майна у судове засідання не викликався, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

У відповідності до приписів ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані додатки до клопотання, вважаю за необхідне клопотання задовольнити частково за наступних підстав.

Предметом досудового розслідуванням є факт незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.2021.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.01.2024 право власності на вказану квартиру 08.12.2023 зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2023.

Від імені ОСОБА_4 вказаний договір підписано ОСОБА_6 на підставі довіреності посвідченої нотаріальною конторою ОСОБА_7 20.10.2023, переклад якої зроблено 17.11.2023 приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 .

Згідно протоколу допиту ОСОБА_9 , який назвався батьком ОСОБА_4 , заперечив факт відчуження квартири його дочкою.

Згідно протоколу допиту приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_8 заперечила факт посвідчення належності підпису на перекладі довіреності посвідченої нотаріальною конторою ОСОБА_7 20.10.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із цим, ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на заперечення представника власника факту відчуження квартири, а також заперечення нотаріуса вчинення нотаріальної дії на яку, як на підставу представництва є посилання в договорі відчуження квартири, вбачаються підстави для арешту квартири з позбавленням права відчуження та розпорядження.

Відповідно до ч.12 ст.170 КПК України, заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відтак не підлягає до задоволення вимога слідчого про позбавлення права користування квартирою.

Щодо інших вимог, вони задоволенню не підлягають, оскільки не відносять до повноважень слідчого судді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309, 372, 376 КПК України слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 01), з позбавленням права відчуження та розпорядження,

В іншій частині вимог відмовити.

Копії ухвали надіслати слідчому та власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1