Справа № 751/797/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/548/23
Категорія - ч. 3 ст. 307 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

їх захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002946 від 17 червня 2022 року, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2023 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійною технічною освітою, не працюючого, не одруженого, який 25 липня 2022 року був засуджений Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 4 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Новий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, громадянки України, з професійною технічною освітою, не працюючої, розлученої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей 2019 року народження та 2023 року народження, зареєстрованої по АДРЕСА_2 , фактично проживаючої по АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 липня 2022 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

ОСОБА_7 засуджена:

-за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла;

-за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна крім житла;

-за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави по 2 454 грн. 14 коп. з кожного процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд: у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , придбали три полімерні пакетики з порошкоподібною речовиною, які в подальшому до 08 серпня 2022 року незаконно зберігали при собі з метою їх збуту, за попередньою змовою групою осіб.

08 серпня 2022 року о 20 год. 43 хв. ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи умисно, перебуваючи на ділянці місцевості поблизу СТО «АТЛ», що по вул. Кримській, 1 в м. Чернігові, з метою збуту психотропних речовин, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких, незаконно збули за грошові кошти в сумі 1 200 гривень ОСОБА_12 , який був залучений для оперативної закупівлі психотропних речовин в якості покупця, два полімерні пакетики з порошкоподібною речовиною, яка відповідно висновку експерта № СЕ-19/125-22/5421-НЗПРАП від 23.08.2022 містить у своєму складі психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 1,1825 г, а інший пакетик з порошкоподібною речовиною ОСОБА_6 залишив зберігати при собі.

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (зі змінами), амфетамін віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено (таблиця 2 список 2).

У подальшому, ОСОБА_7 , у невстановлених досудовим розслідуванням місці, спосіб та час, діючи умисно, повторно, придбала психотропну речовину амфетамін, яку до 17 листопада 2022 року незаконно зберігала за місцем свого проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 з метою подальшого збуту.

17 листопада 2022 року, в період часу з 10 год. 25 хв. до 11 год. 23 хв. в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 під час проведення обшуку, у ОСОБА_7 , яка перебувала у стані, викликаному вживання наркотичних засобів, були виявлені та вилучені полімерний пакетик з порошкоподібною речовиною, дві ложки, двоє електронних ваг та дві пластикові картки з нашаруваннями речовин, які відповідно висновків експертів № СЕ- 19/125-22/8900-НЗПРАП від 19.12.2022 та № СЕ-19/125-22/8906-НЗПРАП від 15.12.2022 містять у своєму складі психотропну речовину - амфетамін, загальною масою 20,1272 г, що є особливо великим розміром та який ОСОБА_7 незаконно зберігала з метою збуту.

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (зі змінами), амфетамін віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено (таблиця 2 список 2).

Також, ОСОБА_7 , діючи умисно, у невстановлені досудовим розслідуванням спосіб, місці та час, придбала наркотичний засіб - канабіс, який до 17.11.2022 незаконно зберігала за місцем свого проживання, в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , для власного вживання, без мети збуту, та частину якого вжила за допомогою саморобного пристрою для паління Під час обшуку квартири у ОСОБА_7 , яка перебувала у стані, викликаному вживання наркотичних засобів, були виявлені та вилучені, саморобний пристрій для паління, який складався з фрагмента пластикової пляшки та предмета чашоподібної форми з нашаруваннями речовин, які відповідно висновку експерта № СЕ-19/125 - 22/8885-НЗПРАП від 09.12.2022 містять в своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - екстракт канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 0,361 г та пластикову ємність з речовиною рослинного походження, яка відповідно висновку експерта №СЕ-19/125-22/8903-НЗПРАП від 08.12.2022 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 5,997 г, який незаконно зберігала для власного вживання, без мети збуту.

Згідно з Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (зі змінами), каннабіс та екстракт канабісу віднесені до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений (таблиця 1 список І).

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, на підставі ст. 79 КК України звільнити її від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та відповідно до ст. 76 КК України покласти на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Мотивує тим, що призначений судом вид таа строк покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі засудженої, за своїм розміром є явно не справедливим внаслідок суворості, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Сукупність установлених в судовому засіданні обставин, а саме те, що раніше вона до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалась, з урахуванням пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння у розкритті злочинів, наявність на її утриманні малолітньої дитини та батька інваліда, того факту, що на момент ухвалення вироку вона перебувала на сьомому місяці вагітності, вказують на можливість її виправлення з призначенням іспитового строку, що узгоджується з вимогами ст. 79 КК України та буде відповідати засадам кримінального судочинства та меті призначення покарання.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 . просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, за відсутністю в діях його підзахисного складу інкримінованого кримінального правопорушення. Аргументує тим, що висновки, викладені у вироку щодо визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, судом не були враховані докази, які могли істотно вплинути на його висновки, суд не вказав, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

Так, з наданих стороною обвинувачення матеріалів убачається, що справа відносно ОСОБА_6 ґрунтується виключно на результатах проведених щодо нього негласних слідчих дій, а одержані фактичні дані подані, як доказ його винуватості. При цьому, всупереч вимог ст. 246 КПК України, не вказано, чому ці відомості неможливо було одержати в інший спосіб, що є грубим порушенням вимог КПК України.

Аналіз матеріалів справи вказує на те, що всі негласні дії, які були проведені у даному кримінальному провадженні є незаконними, а одержані фактичні дані є недопустимими доказами, оскільки ч. 2 ст. 246 КПК України передбачена пряма заборона на проведення негласних дій щодо справ, які не відносяться до тяжких чи особливо тяжких злочинів.

Стороною обвинувачення не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого було б можливо зробити висновок,що ОСОБА_6 здійснив будь-якій особі пропозицію, або обіцянку продати наркотичні засоби і вчинив це за попередньою змовою з іншою особою.

З аудіо записів від 23 липня 2022 року, які були отримані негласним способом, убачається, що ініціатором придбання наркотичних засобів був саме провокатор під іменем ОСОБА_12 .

ОСОБА_6 о 15 год. 56 хв. телефонує ОСОБА_7 та запитує чи є у неї наркотики для продажу, а вона відповідає, що у неї їх не має, що повністю спростовує твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заздалегідь придбали наркотичні засобами та намагалися їх реалізувати.

З інших записів чітко вбачається, що продавцем наркотичних засобів була не тільки ОСОБА_7 , а сам покупець, який після отримання пакетиків з наркотичною речовиною, передав (реалізував) ОСОБА_6 один пакетик з наркотичною речовиною близько 0,5 г амфетаміну.

На думку захисника, не притягнення закупівельника до кримінальної відповідальності за збут наркотичного засобу, є навмисним приховуванням скоєного ним злочину та вказує на провокацією злочину відносно його підзахисного, оскільки без провокаційних дій поліції його підзахисний ніколи б цього злочину не вчинив.

При цьому, суд проігнорував, що під час допиту ОСОБА_13 пояснював, що неодноразово протягом двох років разом з ОСОБА_14 купував та вживав наркотичні засоби, а також підтвердив, що саме працівники поліції звернулись до нього з пропозицію прийняти участь в оперативній закупці, надали йому номер обвинуваченого, надали йому грошові кошти для здійснення покупки наркотичного засобу та проінструктували, що і як йому треба робити для здійснення покупки.

Таким чином, якщо дослідити докази у справі в контексті їх узгодженості, то можна зробити категоричний висновок, що дії та позиція ОСОБА_12 є провокацією злочину.

Звертає увагу, що зміст відеоматеріалів та зміст протоколів, складених за їх наслідками, які містяться у матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що вони не відповідають дійсності, оскільки в протоколах зазначені відомості, що не відповідають змісту наданих відео та аудіо файлів, різниться не тільки зміст, а й час вчинення тих чи інших подій, зазначених у вироку.

Про всі вказані порушення процесуального та кримінального законодавства було вказано під час судового розгляду, однак, всупереч вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції проігнорував зазначені стороною захисту доводи і не визнав вищевказані докази недопустимими і не належними, при цьому, у вироку жодним словом не зазначені підстави з яких суд не погоджується з думкою захисника.

В апеляційній скарзі прокурор просить повторно дослідити дані, що характеризують обвинувачену ОСОБА_7 , вирок суду в частині призначеного їй покарання скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України призначити 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла, за ч. 3 ст. 307 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, крім житла та за ч. 1 ст. 309 КК України призначити штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17 000 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна, окрім житла.

Вказує на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин,що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував, що вона розлучена, не працює, раніше не судима, є вагітною, до адміністративної відповідальності не притягувалась, на її утриманні перебувають малолітня дитина та батько інвалід, врахував її матеріальний стан, вік та стан здоров`я, характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, наслідки скоєного та відношення винної до вчиненого, пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, та наявність обтяжуючої вину обставини, та вважав за необхідне призначити винній покарання в межах санкції статей, що їй інкримінуються.

При цьому, на порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, суд допустив суперечності в мотивувальній частині вироку, оскільки в наступному абзаці судового рішення змінив свою думку та вказав, що вважає за можливе призначити ОСОБА_7 основне покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 307 та ч. 3 ст. 307 КК України, врахувавши всі ті обставини, про які вказував у попередньому абзаці, коли вважав за можливе призначити покарання в межах санкції цих же статей.

Прокурор звертає увагу, що ОСОБА_7 вчинила тяжке та особливо тяжке кримінальне правопорушення, придбала та зберігала з метою збуту амфетамін у особливо великих розмірах, а також збула частину амфетаміну з корисливих мотивів іншій особі. Такі дії обвинуваченої, за умови подальшого збуту психотропних речовин, могли призвести до тяжких наслідків для життя і здоров`я громадян, яких не насупило виключно завдяки розкриттю кримінальних правопорушень правоохоронними органами та попередженню ними збуту обвинуваченою залишку амфетаміну. Вказані обставини залишені поза увагою суду.

Судом помилково враховано дані про особу обвинуваченої, як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. ОСОБА_7 не працює, тому засобів до існування не має, отже її матеріальний стан не може бути врахований на її користь, адже кримінальне правопорушення було вчинено саме з корисливою метою, тобто з метою отримати прибуток. Сама обвинувачена вживає наркотичні засоби, що характеризує її з негативного боку та опосередковано вказує про неможливість належного утримання нею дитини та батька. Вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, як пом`якшуюча покарання обставина, взагалі не вмотивоване у вироку суду.

Щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень самі по собі не можуть вказувати на можливість застосування ст. 69 КК України, а інших обставин, які б знаходились в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю особи, її поведінкою під час вчинення злочину та могли істотно знижувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, не встановлено.

Отже, з огляду на тяжкість правопорушень, кількість та вид заборонених речовин, враховуючи дані про особу винної, прокурор вважає, що ОСОБА_7 не зможе виправитись за умови призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Більш м`яке покарання не буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження вчинення кримінальних правопорушень, як обвинуваченою, так і іншими особами.

Крім того, при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України судом був застосований закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, оскільки обвинуваченій, яка є вагітною та має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, всупереч ч. 3 ст. 61 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які просили про пом`якшення покарання, заперечували проти апеляційної скарги прокурора про посилення покарання, обвинуваченого та його захисника, які просили про скасування вироку і закриття кримінального через відсутність у діях складу інкримінованого кримінального правопорушення та у зв`язку з не наданням стороною обвинувачення належних і допустимих доказів причетності до вчинення кримінально карних діянь, прокурора, який не погодився з апеляційними скаргами обвинуваченої та захисника, просив залишити їх без задоволення, підтримав доводи апеляційної скарги про посилення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин в особливо великих розмірах, вчиненому повторно, та у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому в апеляційному порядку не перевіряються.

Під час апеляційного перегляду вироку суду, колегія суддів особливу увагу звернула на порядок отримання доказів слідчим та прокурором під час досудового розслідування та прийшла до переконання, що вони були отримані в порядку, передбаченому положеннями КПК України, у зв`язку з чим твердження захисника в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Зокрема, апелянт піддає сумніву належність та допустимість отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій відомостей про вчинення його підзахисним кримінального правопорушення, оскільки такі дії були проведені всупереч положенням ч. 2 ст. 246 КПК України, якою заборонене проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо кримінальних правопорушень, які не є тяжкими або особливо тяжкими.

З такими доводами сторони захисту колегія суддів погодитись не може, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові)дії проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій,що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

17 червня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0002946 за фактом вчинення кримінального правопорушення, з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 307 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 307 КК України передбачене покарання від 4 до 8 років позбавлення волі, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень.

Таким чином, є безпідставними доводи захисника про те, що орган досудового розслідування провів негласні слідчі (розшукові) дії в даному кримінальному провадженні всупереч вимог кримінального процесуального закону.

Посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не було вказано, чому відомості у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 не можливо було отримати в інший спосіб ніж проведення негласних слідчих (розшукових) дій, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до рапорту ст. оперуповноваженого ОСОБА_15 стало відомо, що в ході моніторингу всесвітньої мережі Інтернет щодо виявлення публікацій, які стосуються осіб, що займаються незаконним збутом наркотичних засобів, було виявлено публікацію на сторінці соціальної мережі «Фейсбук», в якій дописувач вказував про те, що громадянин ОСОБА_16 , займається незаконним збутом психотропних речовин на території м. Чернігова.

Під час огляду сторінки вказаної всесвітньої мережі було виявлено публікацію особи про те, що в одному з районів міста (Подусівка) в районі місцевих шкіл постійно збираються підозрілі люди, які за зовнішнім виглядом схожі на людей, які зловживають наркотичними засобами. Серед мешканців приватного сектору ходять чутки про те, що один з місцевих мешканців на ім`я ОСОБА_17 займається збутом порошку «фен» та можливо інших наркотичних засобів. При цьому особа обурюється, чому поліція не звертає уваги на ці обставини.

З метою перевірки вказаної інформації, встановлення обставин правопорушення, осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення було проведено ряд слідчих (розшукових) дій, передбачених Кримінальним Процесуальним Кодексом України та встановлено, що цією особою є ОСОБА_6 .

Необхідність у проведенні саме негласних слідчих (розшукових) дій була обґрунтована тим, що у своїй незаконній діяльності ОСОБА_6 міг використовувати заходи конспірації, з чим погоджується і колегія суддів, адже є маловірогідним, що ОСОБА_6 афішував свою діяльність та міг продати наркотичний засіб чи психотропну речовину першому ліпшому хто до нього звернеться з таким проханням. Беззаперечно, ці особи мали бути йому знайомі або рекомендовані особами, які вживають психотропні речовини та наркотичні засоби, що свідчить про неможливість проведення досудового розслідування та виявлення факту збуту наркотичної речовини обвинуваченим без використання негласних методів та залучення покупця для проведення оперативної закупки з числа осіб, які знайомі з обвинуваченим та вживають заборонені наркотичні засоби. Повне викриття схеми, пов`язаної з незаконним збутом психотропних речовин, встановлення місця їх виготовлення та зберігання було неможливим без проведення негласних слідчих (розшукових) дій, як про це намагається переконати захисник в своїй апеляційній скарзі.

Позиція сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_6 , зокрема, з підстав наявності ознак провокації злочину з боку правоохоронних органів щодо обвинуваченого, є безпідставною.

Так, Європейський суд з прав людини зазначав, що коли сторона захисту висуває версію провокації, необхідно встановити, чи був би злочин вчинений без втручання органів влади. Підбурювання стається, коли відповідні агенти - співробітники сил правопорядку або особи, що діють за їхніми інструкціями, не обмежуються лише розслідуванням злочинної діяльності у переважно пасивній манері, а справляють такий вплив на особу, що спонукає її до вчинення злочину, який інакше не був би вчинений, з метою уможливити викриття злочину, отримання доказів і пред`явлення обвинувачення.

При вирішенні цього питання суди мають брати до уваги більш широке коло обставин, ніж поведінка та висловлювання учасників безпосередньо під час події, яку захист вважає наслідком провокації, а обвинувачення - допустимим методом розслідування. Характер тиску або іншого способу підбурити особу до вчинення злочину є лише одним з факторів, який має значення в цьому контексті.

Визначаючи, чи було розслідування «переважно пасивним», необхідно також дослідити причини, які стали підставою негласної операції, та поведінку органів влади при її проведенні.

Будь-яка попередня інформація про наявний злочинний намір має давати можливість її перевірити, й органи влади мають бути здатні у будь-який час довести, що вони мали достатні підстави для проведення негласної операції.

Згідно практики ЄСПЛ застосування особливих методів ведення слідства, зокрема, агентурних методів, саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину. («Банніков проти Російської Федерації» від 04.11.2010, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02.10.2010, «Раманаускас проти Литви» від 05.02.2008)

Отже, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що здатна бути перевіреною, а державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу.

Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містять ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме - спонукання працівниками поліції обвинувачених до вчинення збуту психотропних речовин. Навпаки, у зв`язку з надходженням інформації про те, що ОСОБА_6 займається збутом психотропних речовин (порошок «фен») і були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, під час проведення першочергових оперативних заходів було виявлено, що ОСОБА_6 займається збутом психотропних речовин і виключно з метою його викриття у вчиненні кримінально карних дій було прийнято рішення про залучення покупця з числі осіб, які вже придбавали психотропну речовину у обвинуваченого, та проведення оперативної закупки.

Сам захисник у своїй апеляційній сказі не заперечує факт знайомства ОСОБА_6 та особи зі зміненими даними ОСОБА_12 , які протягом двох років спілкувались через спільне вживання психотропних речовин.

Таким чином у кримінальному провадженні наявні об`єктивні відомості про попередню злочинну діяльність обвинуваченого ОСОБА_6 , пов`язану з незаконним обігом психотропних речовин, які стали відомі працівникам поліції, у тому числі і від легендованої особи ОСОБА_12 , який в судовому засіданні місцевого суду пояснював, що до цього він двічі купував наркотичні засоби у обвинуваченого, а обвинувачену ОСОБА_7 до проведення оперативної закупки ніколи не бачив.

Отже, маючи у своєму розпорядженні таку інформацію правоохоронні органи зобов`язані були перевірити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та вони виявили вже існуючий злочинний намір у ОСОБА_6 , надавши можливість обвинуваченому реалізувати його шляхом незаконного збуту психотропних речовин легендованій особі ОСОБА_12 , який дав добровільну згоду правоохоронним органам на таємне, конфіденційне співробітництво.

На переконання колегії суддів, у даному випадку мала місце саме протиправна, незаконна діяльність самого ОСОБА_6 , який усвідомлював свої дії, мав можливість відмовитися від них, але все ж здійснив незаконний збут психотропних речовин з власної волі.

У колегії суддів відсутні жодні підстави вважати, що кримінальне правопорушення було спровокованим працівниками поліції, чи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спонукали до його вчинення, чи були зацікавлені працівники поліції, тобто, що за інших обставин кримінальне правопорушення не було б вчинене, оскільки сам ОСОБА_6 у суді першої інстанції пояснював, що зі свідком раніше купував наркотики, 08 серпня 2022 року йому зателефонував ОСОБА_18 та спитав чи можна придбати амфетамін, він зателефонував ОСОБА_7 і та повідомила, що не має, але увечері на його телефонний дзвінок повідомила, що є, а коли знову зателефонував ОСОБА_18 , то він сказав, що треба під`їхати до АТЛ. Коли під`їхав ОСОБА_18 , то він спитав скільки йому треба, він сказав, що 3 грами, він взяв у нього гроші 1200 грн. та передав ОСОБА_7 , після чого взяв у останньої три пакетики з амфетаміном та передав ОСОБА_18 , попросивши при цьому, частину з одного пакетику відсипати йому, проти чого ОСОБА_18 не заперечував.

Такі показання обвинуваченого спростовують версію сторони захисту про здійснення провокації злочину з боку правоохоронних органів. По-перше, свідок зі зміненими даними знав, що ОСОБА_6 може продати психотропну речовину, оскільки неодноразово до нього звертався з цим питання. По-друге, сам ОСОБА_6 проявив ініціативу та кілька разі телефонував ОСОБА_7 з питанням чи є у неї амфетамін, тобто вони діяли за узгодженим планом, мали психотропну речовину для збуту, а коли її не було в наявності могли швидко відновити запас для продовження збуту. Саме ОСОБА_6 телефонував покупцю та питав через скільки він буде, що підтверджує його намір здійснити збут психотропної речовини. По-третє, саме ОСОБА_6 спитав у ОСОБА_12 скільки психотропної речовини йому необхідно, саме він взяв у закупника грошові кошти в сумі 1200 грн. та передав їх ОСОБА_7 та саме він передавав психотропну речовину покупцю.

Той факт, що ОСОБА_6 забрав собі частину амфетаміну від загальної збутої ОСОБА_12 психотропної речовини, не може вважатись збутом психотропної речовини, як намагається переконати сторона захисту, адже ОСОБА_12 , при здійсненні покупки психотропної речовини мав діяти так, щоб не викликати підозри в обвинувачених, тобто як у звичайній ситуації. Отже, він вчинив так, як вчиняв і раніше, дозволив забрати своєму знайому, з яким раніше спільно вживав психотропні речовини, частину речовини, яку навіть ще не отримав, тим самим не викликав підозри у обвинуваченого та поїхав з місця події, після чого добровільно видав придбану психотропну речовину поліції.

Тим більше, ОСОБА_6 не віддав пакетик з порошкоподібною речовиною в руки покупцю та попросив дозволу відсипати частину речовини в один з пакетиків, а частину, яка залишилась в цьому пакетику забрав собі. Тобто, в діях ОСОБА_12 у будь-якому випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, як намагається переконати захисник, адже сам продавець розпорядився тією речовиною, що збував.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 в тій частині, що після 08 серпня 2022 року він заплатив ОСОБА_12 200 грн. за відсипану порошкоподібну речовину, не знайшли свого підтвердження та спростовуються записами телефонних розмов у цей період часу, з яких вбачається, що він не спілкувався з особою, яка була залучена в якості оперативного закупника.

Фактично, ОСОБА_12 обвинувачений передав два пакетики з порошкоподібною речовиною, в одному з яких порошкоподібної речовини було більше, що підтверджується висновком експерта №СЕ-19/125-22/5421-НЗПРАП від 23.08.202, де експертом в одному з пакетиків виявлено 0,4349 г, а в іншому 0,7476 г порошкоподібної речовини, яка містить у своєму складі психотропну речовину амфетамін.

Наявність постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, у якій він доручає проведення оперативної закупки оперативному підрозділу з використанням грошових коштів, спеціально ідентифікованих та залучених у порядку, визначеному відповідними нормативно-правовими актами, протоколу огляду та помітки грошових коштів, у результаті якого вони були ідентифіковані, виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів для використання під час оперативної закупки.

У даному провадженні працівники поліції не вчиняли жодних активних дій, якими б провокували ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на збут психотропної речовини, ними здійснювалось виключно спостереження та документування злочинної діяльності обвинувачених.

Використання агентурних методів ведення слідства, у даному випадку залучення покупця з легендованими анкетними даними та вручення йому грошових коштів для придбання забороненої речовини, не порушує право на справедливий судовий розгляд чи в цілому права людини й основоположні свободи, про що зазначає практика ЄСПЛ.

Відповідно до вимог п.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», в тому числі ч. 3 ст. 271 КПК України, згідно якої під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку саме насильством, погрозами, шантажем.

Колегія суддів вважає, що перед проведенням контролю за вчиненням злочину працівники правоохоронного органу володіли достатнім обсягом інформації про причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень, вступили у злочин на етапі його підготовки та вчинення, а поведінка легендованої особи ( ОСОБА_12 ) не є активною та не спрямована на спонукання обвинуваченого до збуту психотропної речовини.

Та обставина, що 23 липня 2022 року в розпорядженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було психотропної речовини, яку б вони могли збути, не спростовує пред`явлене їм обвинувачення в тій частині, що вони завчасно придбали порошкоподібну речовину, яку незаконно зберігали з метою подальшого збуту, як про це вказує сторона захисту.

Факт збуту зафіксований 08 серпня 2022 року, з 23 липня по 08 серпня 2022 року обвинувачені мали можливість придбати психотропну речовину, яку збули ОСОБА_12 08 серпня 2022 року.

Зі змісту телефонних розмов між обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в тому числі і з розмови від 08 серпня 2022 року, убачається, що на час звернення ОСОБА_6 із проханням під`їхати до неї близько 16-17.30 год. в розпорядженні ОСОБА_7 психотропної речовини дійсно не було, але вона пообіцяла, що до вечора психотропна речовина в неї вже буде, чим підтверджується обвинувачення в частині того, що психотропна речовина придбавалась обвинуваченим завчасно, при цьому час придбання органом досудового розслідування встановлений не був. Навіть,якщо обвинувачена придбала амфетамін за годину до моменту збуту, то є завчасним придбанням, адже вона придбавала його саме для подальшого збуту.

Докази того, що ОСОБА_6 висловлював пропозицію придбати у нього психотропну речовину дійсно відсутні в матеріалах кримінального провадження, як про це слушно зауважив захисник. Однак, органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і не було оголошено підозру в тому, що вони пропонували мешканцям м. Чернігова придбати у них психотропну речовину, тому і доказів цього факту в матеріалах бути не може. Така позиція сторони захисту є перекручуванням встановлених фактичних обставин та намаганням ввести суд в оману своїми необґрунтованими та не підтвердженими доводами, з метою уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Посилання захисника на невідповідність часу в протоколах про результати проведення негласних слідчих розшукових дій та записах цих дій на електронних носіях, які на думку захисника вказують на недопустимість отриманих в результаті проведення цих дій фактичних даних, не заслуговують на увагу, як такі, що суперечать наявним у матеріалах провадження доказам.

З відеозапису, доданого до протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 22 листопад 2022 року вбачається, що 08 серпня 2022 року о 20 год. 29 хв. покупець ( ОСОБА_12 ) вирушив на автомобілі до обумовленого місця зустрічі з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Дорогою, о 20 год. 32 хв., у нього відбулась телефонна розмова з ОСОБА_6 , яка зафіксована також і в протоколі про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, при цьому, час розмови зафіксований двома різними слідчими діями повністю збігається.

О 20 год. 42 хв. до автомобіля покупця підійшли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачений зазирнув в автомобіль з пасажирського місця, забрав гроші у покупця та передав їх ОСОБА_7 , яка спитала скільки речовини потрібно, на що обвинувачений сказав, що три грами, а вона сказала, що саме стільки в неї і є, більше не буде, після чого ОСОБА_6 дістав з рюкзака три пакетики з порошкоподібною речовиною, але коли передавав їх ОСОБА_12 , то попросив частину порошку відсипати собі, на що покупець не заперечував, адже з поведінки ОСОБА_6 та його розмови з закупником було видно, що вони знають один одного, відносини між ними приязні. В результаті, оперативному закупнику було передано два пакетики з порошкоподібною речовиною.

Відеозапис камери з іншого ракурсу дійсно має відмінності в часі, які становлять не більше двох секунд, але такі розбіжності не свідчать про недопустимість отриманих в результаті негласної слідчої дії доказів, як вважає сторона захисту. Ці відмінності в часі пояснюються тим, що камери були встановлені в автомобілі в різних місцях, для того, щоб зафіксувати проведення слідчої дії з різних ракурсів, встановлювались вони з відмінністю в часі, що вбачається з початку запису. Отже, такі розбіжності пояснюються суто технічною причиною, яка не вказує на те, що ці докази є не належними та не допустимими, тим більше, що вони узгоджуються з іншими доказами у провадженні, показаннями свідка, та показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 .

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно перевірив усі докази, надані стороною обвинувачення та заперечення проти обвинувачення сторони захисту, та прийшов до обґрунтованих висновків про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 307 КК України.

За змістом положень статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого, шляхом призначення більш м`якого покарання ніж визначено санкцією частини статті, за якою він засуджується.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Частиною першою статті 69 КК України визначено, що при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, підставою для застосування ст. 69 КК України є поєднання, по-перше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, по-друге, врахування особи винного.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409,414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (постанова Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к та 07 квітня 2021 року).

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті вищевказаної статті кримінального процесуального закону розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з урахуванням мети та засад його призначення.

Так, ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, які відповідно до ст. 12 цього Кодексу, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, а також кримінального проступку, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів.

Обираючи обвинуваченій ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх підвищену суспільну небезпечність, конкретні обставини кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та вчинення кримінальних правопорушень в наслідок збігу тяжких сімейних обставин, та обставини, яка його обтяжує вчиненні кримінального правопорушення в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України, але у виді позбавлення волі та з призначенням додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.

При цьому, колегія суддів не вважає суперечливими мотиви суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 , як про це вказує прокурор, адже спочатку врахував одні обставини та прийшов до висновку про можливість призначення винній покарання в межах санкції статей,що їй інкримінуються, але з урахуванням інших обставин вважав за необхідне призначити це покарання із застосування ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі санкції частин статті, за якою ОСОБА_7 визнана винуватою.

Посилання прокурора на відсутність визначеної судом такої пом`якшуючої обставини, як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, колегією суддів не приймаються до уваги. Визначена судом обставина вірно прийнята до уваги при призначенні покарання, адже ОСОБА_7 є молодою жінкою, яка вже має на утриманні малолітню дитину, при цьому не працює, а на даний час ситуація в країні через військовий збройний напад сусідньої держави-терориста та оголошення військового стану є доволі тяжкою, більшість мешканців залишилась без роботи, що не сприяє у влаштуванні обвинуваченої на роботу, до того ж на її утриманні перебуває малолітня дитина, батько є інвалідом, що потребує додаткових витрат. Така ситуація в родині обвинуваченої вірно прийнята до уваги та визнана обставиною, яка пом`якшує покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 КК України, суд може звільнити від покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітних жінок або жінок, які мають дітей віком до семи років, , крім засуджених на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини. Прохання обвинуваченої ОСОБА_7 про пом`якшення покарання шляхом застосування положень ст. 79 та ст. 76 КК України, підлягає задоволенню.

Згідно наданих ксерокопій свідоцтв про народження обвинувачена ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дочку ОСОБА_19 , батьком якої є ОСОБА_20 , з яким шлюб не зареєстрований. Також у обвинуваченої від першого шлюбу є дочка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На ряду з тяжкістю кримінальних правопорушень, за які засуджена ОСОБА_7 , колегія суддів бере до уваги, що обвинувачена раніше ніколи до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, припинила вживання наркотичних засобів, відразу після їх виявлення та вилучення працівниками поліції.

Материнство це основна соціальна функція жінки. Це мета, якої намагається дійти жінка незалежно від віку, освіти, майнового та соціального становища. Діти це майбутнє суспільства, тому стан вагітності та материнства охороняється державою і у Кримінальному Кодексі України передбачена спеціальна норма для звільнення жінок, які мають малолітніх дітей, від покарання.

Доказів того, що ОСОБА_7 не піклується про свою старшу дочку, якій чотири роки і молодшу дочку, який на час апеляційного розгляду виповнилося тільки чотири місяці, немає. Вона не позбавлена батьківських прав та не перебуває на обліку як неблагополучна родина. Більше року проживає з батьком другої дочки, який має позитивні схильності та забезпечує сім`ю.

Обвинувачена засуджує свою поведінку, на час інкримінованих їй кримінальних правопорушень не в повній мірі розуміла високу суспільну шкоду вчинених нею злочинів, від її дій не могло настати тяжких наслідків, як намагається переконати прокурор, оскільки і вона та її спільник були затримані, збут відбувався під контролем, коли купувалася і в кого велика кількість вилученої психотропної речовини, обіг якої обмежений, з метою збуту, стороною обвинувачення з`ясовано не було.

З урахуванням наявності у обвинуваченої чотирьох місячної доньки, яка потребує материнського годування та піклування, а також чотирьохрічної доньки, яку утримує та про яку піклується обвинувачена, відсутність у неї судимостей в минулому та притягнення до адміністративної відповідальності, її поведінки після вчинення злочинів, припинила вживання наркотичних засобів, виконує свої материнські обов`язки та не допускає правопорушень, а тому заслуговує на звільнення від покарання на підставі ст. 79 КК України з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України, з іспитовим строком на три роки, без конфіскації майна, з урахуванням її майнового стану та вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами прокурора в тій частині, що призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі суд застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню та призначив обвинуваченій покарання, яке не може бути їй призначене з урахуванням положень ч. 3 ст. 63 КК України, якою заборонне призначення покарання у виді обмеження волі вагітним жінкам та жінкам,які мають дітей віком до чотирнадцяти років, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає зміні з призначення іншого виду покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

ОСОБА_7 призначити покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно ст. 79 КК України звільнити від покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У решті цей же вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення, на неї можуть бути подані касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24