Номер провадження: 11-кп/813/1080/23
Справа № 498/793/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2023 року у кримінальному провадженні №0000092, внесеному до ЄРДР 04.05.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, і призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено без змін тримання під вартою з утриманням його в державній установі Одеський слідчий ізолятор до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту його затримання, тобто з 09.05.2019 року.

Вироком також скасовано арешт майна, вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 04.05.2019 року о 09 год 00 хв. працівники правоохоронного органу інспектор сектору реагування патрульної поліції №3 Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_9 та поліцейський інспектор сектору реагування патрульної поліції №2 Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області рядовий поліції ОСОБА_10 , відповідно до наказу начальника Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області №78 від 26.04.2019 року «Про створення слідчо-оперативних груп на травень 2019 року» Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, заступили на добове чергування в складі групи реагування патрульної поліції для виконання ними своїх службових обов`язків по обслуговуванню території Великомихайлівського району Одеської області.

Під час несення служби 04.05.2019 року о 20 год 50 хв. до чергової частини Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що мешканець с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в стані алкогольного сп`яніння наніс незначні тілесні ушкодження жительці цього ж села ОСОБА_11 , яка від медичної допомоги та госпіталізації відмовилася. Вказану подію зареєстровано в журналі ЄО Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області за №947 від 04.05.2019 року. З метою реагування на зазначене повідомлення, на місце події направлено групу реагування патрульної поліції Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області в складі лейтенанта поліції ОСОБА_9 та рядового поліції ОСОБА_10 на службовому автомобілі марки «KRASZ SRHSP5» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При виїзді 04.05.2019 року біля 21 год 00 хв. на місце події в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області працівниками поліції встановлено, що правопорушник ОСОБА_8 знаходиться на території колишньої тракторної бригади, яка розташована на околиці с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області.

Знаходячись в с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на службовому автомобілі з включеним проблисковим маячком (синього кольору) на даху автомобіля, попрямували до будинку, в якому періодично мешкав ОСОБА_8 . Під`їжджаючи до будинку останнього, працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побачили, як ОСОБА_8 рухається в напрямку свого будинку, та зупинили службовий автомобіль на відстані близько 70 метрів від будинку ОСОБА_8 . В подальшому, перебуваючи в службовому автомобілі, працівник поліції ОСОБА_9 через відкрите скло запропонував ОСОБА_8 зупинитися та пояснити обставини події щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Однак ОСОБА_8 в грубій формі висловився про не бажання спілкуватися з працівниками поліції та побіг в середину будинку. Після чого працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вийшли із службового автомобіля та попрямували в бік будинку ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_8 , озброївшись власним мисливським карабіном «ИЖ-94» калібру «12/30-06» № НОМЕР_2 , який зберігався в середині будинку, відкривши вхідні двері та розуміючи, що перед ним знаходяться працівники поліції, які перебували біля службового автомобіля і що останні виконують свої службові обов`язки, так як були одягнені в службову форму працівників поліції з розпізнавальними знаками (шеврони з надписом «поліція», пагони, спеціальні жетони) та прибули на службовому автомобілі з надписом «ПОЛІЦІЯ», проблисковим маячком синього та червоного кольорів на криші автомобіля, умисно, з метою вбивства працівників правоохоронного органу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розуміючи свої протиправні дії та маючи можливість передбачити їхні наслідки, перебуваючи в будинку, здійснив через відчинені вхідні двері два прицільних постріли з власного мисливського карабіну «ИЖ-94» калібру «12/30-06» № НОМЕР_2 по працівникам поліції ОСОБА_9 , який перебував на відстані близько 1 метра від лівої передньої двері, та ОСОБА_10 , який перебував близько 1 метра від правої передньої двері службового автомобіля марки «KRASZ SRHSP5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в останніх не влучив, пошкодивши при цьому службовий автомобіль.

Реагуючи на неправомірні дії ОСОБА_8 , працівники поліції прийняли позицію захисту за службовим автомобілем, використовуючи його як укриття, так як останні перебували на відкритій місцевості та інших споруд чи об`єктів, які можливо використовувати, як укриття, поряд не було.

Після чого, на вимогу працівників поліції припинити протиправні дії, ОСОБА_8 продовжив свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя працівників поліції під час виконання ними своїх службових обов`язків, та через вікно однієї із кімнат будинку здійснив ще 5 (п`ять) прицільних пострілів з власного мисливського карабіну «ИЖ-94» калібру «12/30-06» № НОМЕР_2 в напрямку працівників правоохоронного органу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , влучивши по службовому автомобілю.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, просить вирок скасувати, в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання, як незаконний та необґрунтований, з огляду на наступне:

- обвинувачений вважає, що у його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 349 КК України, оскільки він вчинив погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (ст.345 КК України). Наголошує на тому, що у нього був відсутні умисел на позбавлення життя працівників поліції, оскільки останнім не було завдано жодних тілесних ушкоджень, з урахуванням того, що в момент пострілу у обвинуваченого, який має достатні навики поводження зі зброєю, була достатня кількість патронів, а тому при наявності у нього умислу на позбавлення життя працівників поліції міг безперешкодно реалізувати такий умисел. Також вважає, що відсутній такий елемент складу злочину, як обставини, які не залежать від волі обвинуваченого, через які він не зміг довести злочин до кінця та не містить тих дій, які направлені на позбавлення життя, які вчинив обвинувачений, та які він повинен вчинити, усвідомлюючи неповноту їх вчинення і необхідність їх продовження.

На підставі викладено обвинувачений просить скасувати вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2023 року та ухвалити новий, яким визнати його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 345 КК України, призначивши покарання відповідно до санкцій вказаних статей.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту.

Потерпілі у судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причин неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталися.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ст. 348 КК України судом першої інстанцій зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Так, у ході судового розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює факту причетності до подій, які відбувались 04.05.2019 року, біля 21 години, у с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, а саме здійснення пострілів, однак зазначає про відсутність умислу на позбавлення життя працівників правоохоронного органу.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, встановлено, що суд першої інстанції правильно розцінив таку позицію обвинуваченого, як спосіб захисту з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, провівши всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілих, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку. Зазначені у судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Як було встановлено у ході судового провадження потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є працівниками правоохоронного органу Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області і перебували при виконанні службових обов`язків та за повідомленням чергового виїхали на місце події - с. Гіржове Великомихайлівського району Одеської області, вони перебували на службовому автомобілі на якому містилися надписи «ПОЛІЦІЯ» та проблискові маячки, а також одягнуті формений одяг встановленого зразка з відповідними розпізнавальними знаками і жетонами. Тобто, обвинувачений мав можливість та міг ідентифікувати вказаних осіб, як працівників поліції, такі висновки суд зробив на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які узгоджувались з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також підтверджується даними, що містяться у письмових доказах, зокрема: протоколу огляду місця події від 08.05.2019 року.

За ст. 348 КК України відповідальність настає за вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вбивство або замах на вбивство працівника правоохоронного органу чи його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а також члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх діяльністю щодо охорони громадського порядку охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 348 КК України.

Стаття 348 КК України є спеціальною нормою щодо ст. 115 ч. 2 п. 8 КК України (умисне вбивство особи чи її близького родича у зв`язку з виконанням цією особою службового або громадського обов`язку), а отже вбивство або замах на вбивство зазначених у диспозиції частини першої ст. 348 КК України осіб за наявності умов, передбачених цією статтею, повністю нею охоплюється.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 348 КК України, полягає у посяганні на життя (умисне вбивство або замах на умисне вбивство) осіб, визначених диспозицією цієї статті працівника правоохоронного органу. При цьому форми і способи посягання на життя потерпілих для кваліфікації значення не мають.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується умисною формою вини. Винний усвідомлює, що посягає на життя працівника правоохоронного органу або інших осіб, визначених в диспозиції статті 348 КК України, передбачає настання смерті названих осіб внаслідок своїх дій і бажає або свідомо допускає їх настання.

Щодо дій, передбачених ч. 1 ст. 345 КК України (погроза вбивством щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків), то умислом злочинця не охоплюється настання смерті особи, визначеної у диспозиції цієї статті, а ставлення винного до настання смерті характеризується необережністю.

Для надання діям особи правильної правової кваліфікації у випадку, коли об`єктом посягання стає життя чи здоров`я працівника правоохоронного органу, необхідно брати до уваги всі обставини вчинюваного діяння, як місце, час, знаряддя і засоби, обстановка тощо.

При цьому потрібно враховувати, що склад кримінального правопорушення, передбачений ст.348 КК України, вважається закінченим з моменту замаху на життя працівника правоохоронного органу незалежно від настання будь-яких наслідків.

Вирішуючи питання про наявність умислу у ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що сукупність всіх обставин вчиненого діяння, спосіб вчинення злочину та його знаряддя, а саме здійснення пострілів із мисливського карабіну в сторону потерпілих, які знаходилися біля службового автомобіля, його агресивна поведінка під час вчинення злочину, у цьому конкретному випадку дають підстави суду зробити висновок про спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на умисне вбивство ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яке не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на пояснення ОСОБА_8 у суді першої інстанції, в яких останній зазначив, що при вказаній перестрілці на рушниці була оптика для стрільби, через яку він чітко бачив людей та здійснював постріли у їх сторону, що обґрунтовано свідчить щодо цілеспрямованості та усвідомленості вчинених обвинуваченим дій, необхідних для здійснення вбивства працівників правоохоронного органу. Також, колегія суддів, з огляду на висновки судово-медичних експертів, констатує, що локалізація пошкоджень на службовому автомобілі, які утворились від пострілів обвинуваченого, вказують на прицільність пострілів.

При цьому, для кримінально караної погрози вбивством не характерне вчинення дій, які безпосередньо спрямовані на вчинення вбивства, однак у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 здійснив постріли з мисливського карабіну (вогнепальної зброї), тобто розпочав реалізацію наміру на вбивство працівників поліції.

Також є неспроможними твердження сторони захисту, що відсутність у працівників поліції тілесних ушкоджень та поранень, свідчить про відсутність умислу у обвинуваченого на вбивство, оскільки таке твердження не відповідає пред`явленому обвинуваченні та змісту ст. 348 КК України (вчинення цього злочину у формі замаху на вбивство), конструкція якої спрямована на кримінально-правову охорону життя працівників правоохоронного органу незалежно від наявності у них тілесних ушкоджень за результатами заподіяного щодо них діяння.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_8 повністю знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

При цьому, стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кримінальні правопорушення проти найцінніших людських благ життя та здоров`я особи становлять одну із найпоширеніших та визнаються одними з найнебезпечніших груп злочинних дій, які руйнують і спотворюють найцінніші блага, а також наражають на небезпеку заподіяння їм шкоди.

У цьому контексті важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, в інтересах стабільного надійного існування та життєдіяльності нації, збереження її фізичного і морального здоров`я.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується посередньо. Прийняв до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцію інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання у визначеному розмірі є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17 лютого 2023 року у кримінальному провадженні №0000092, внесеному до ЄРДР 04.05.2019, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.348 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4