Дата документу 19.10.2023
Справа № 1-6/2008
Провадження № 1-в/334/233/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

встановив:

заявник ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений постановою в.о. слідчого прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя у справі 120403 від 25.03.2004 на майно ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначила, що постановою слідчого від 25.03.2004 був накладений арешт на її майно у кримінальній справі № 120403. Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 22.12.2008 кримінальна справа щодо неї припинена у звзязку зі спливом строків давності притягнення до відповідальності. Але, питання про скасування арешту майна судом не було вирішене.

Заявниця ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Представником заявниці подана заява про розгляд клопотання без їх участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду заяви. Причини неявки не повідомив.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, що відповідає положенням частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 9 Перехідних положень КПК України передбачено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом (тобто в порядку КПК України 1960 року).

Кримінальна справа розглядалася в порядку, визначеному КПК України 1960 року.

Згідно з постановою про накладення арешту на майно, винесеною 25.03.2004 в.о. слідчого прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя ОСОБА_5 , з метою забезпечення відшкодування збитку був накладений арешт на майно ОСОБА_3 .

Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 22.12.2008 у кримінальній справі № 1-6/2008 кримінальна справа щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням за частинами першою та другою статті 367 КК України була припинена за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Цивільні позови ОСОБА_6 та ЗФ АКБ «Укрсоцбанк» залишені без розгляду.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Як вбачається зі змісту постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 22.12.2008 під час прийняття по суті рішення у справі не вирішене питання щодо майна обвинуваченої, на яке під час досудового слідства накладений арешт.

Згідно з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі за № 727/2878/19, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, я яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Верховний Суд зауважив, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Велика Палата Верховного Суду у згаданій Постанові окрім іншого дійшла висновку, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

За змістом Постанови, свій висновок Велика Палата Верховного Суду обґрунтувала тим, що у розглядає мій правовій ситуації кримінальна справа порушена за правилами КПК України 1960 року та була закрита постановою слідчого. Тому, вирішення порушеного питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

В даному випадку кримінальна справа щодо ОСОБА_3 закрита судом. При цьому, питання щодо накладеного арешту судом не вирішено.

У своїй Постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 272/469/21 Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, дійшов висновку, що зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок. Тобто, зняття арешту має здійснювати суд, який постановив вирок по цій справі. Касаційний суд у цій справі погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно обвинуваченого під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 30 липня 2021 року у справі № 185/9002/20, провадження № 61-9289св21.

Згідно з частиною п`ятою статті 404 КПК України 1960 року, якщо у виправданого, чи особи, стосовно якої справа припинена, були вилучені документи, цінності чи інші предмети, або накладений арешт на майно, копія відповідного рішення суду направляється відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей чи інших предметів, а також для зняття арешту з майна.

За таких обставин, оскільки під час прийняття по суті рішення у кримінальній справі № 1-6/2008 за обвинуваченням ОСОБА_3 судом не вирішене питання про скасування арешту майна, враховуючи, що питання про скасування арешту майна безпосередньо стосується прав та законних інтересів заявника, суд дійшов висновку про те, що клопотання ОСОБА_3 необхідно задовольнити та скасувати, арешт, накладений постановою слідчого від 25.03.2004.

Керуючись статтями 126, 409, 411 КПК України 1960 року, статтями 537, 539 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт майна ОСОБА_3 , накладений постановою про накладення арешту на майно від 25 березня 2004 року в.о. слідчого прокуратури Жовтневого району м. Запоріжжя ОСОБА_5 у кримінальній справі № 120403.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1