Справа № 953/7639/23
н/п 1-кс/953/92/24
"08" лютого 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,
за участю представника заявника адвоката ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_2 підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не має жодного відношення до обставин, які розслідуються у цьому кримінально провадженні.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що арешт на майно ОСОБА_7 накладений слідчим суддею обґрунтовано з метою збереження речових доказів і підстав для його скасування немає. Вказав, що на теперішній час слідство триває та перевіряється причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.
Слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію прокурора та просив відмовити у задоволенні клопотання з тих підстав, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває, а підстави у продовженні застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, яке було вилучене під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , не відпали. Акцентував увагу на тому, що наразі встановлюється причетність ОСОБА_7 до обставин, що розслідуються у вказаному кримінальному провадженні. Зазначив, що з довідки про доходи ОСОБА_8 , який нібито передав ОСОБА_11 у борг вказану суму грошових коштів, слідує, що він не має таких доходів.
Власник майна - ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила.
Слідчий, суддя, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, дійшов такого висновку.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що тимчасово вилучене майно є доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 206-2, ч. 3 ст. 206-2 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Тобто захід забезпечення у вигляді арешту майна було вжито виключно з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності доведених на час накладення арешту ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Перевіряючи наявність підстав для скасування арешту, слідчий суддя виходить з таких міркувань.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
При вирішенні питання про арешт/скасування арешту майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано..
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Отже функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.
Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.
При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.
Як вбачається із змісту клопотання, власник майна посилається у тому числі на необґрунтованість накладення арешту на грошові кошти, з тих підстав, що вона не має жодного відношення до даного кримінального провадження, а вилучені грошові кошти є її власністю, що підтверджується копією договору позики, укладеного 02 вересня 2023 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_6 отримала грошові кошти у сумі 100 000 доларів США для придбання нерухомості, та борговою розпискою від 02 вересня 2023 року, складеною у присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідно до якої ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 100 000 доларів США.
Слідчий суддя зазначає, що обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, із заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); належністю майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.
Зі змісту ухвали суду від 29 вересня 2023 року слідує, що метою накладення арешту на тимчасово вилучені під час обшуку грошові кошти є збереження речових доказів, оскільки під час розгляду клопотання про арешт майна, вилученого за місцем мешкання ОСОБА_7 , не було надано доказів на підтвердження того, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що ОСОБА_6 проживає разом з ним та може зберігати власні грошові кошти за місцем його мешкання. Крім того, у зауваженнях до протоколу обшуку ОСОБА_7 не вказав, що вилучені грошові кошти належать його дружині ОСОБА_6 .
З долучених до клопотання матеріалів, зокрема зі змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 11 лютого 2022 року Лиманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що 11 лютого 2022 року ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_12 , яка після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на ОСОБА_13 .
Власник майна та її представник акцентують увагу на тому, що дійсно обшук був проведений за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить саме ОСОБА_7 . Під час проведення обшуку за вказаною адресою у присутності ОСОБА_7 були вилучені грошові кошти загальною сумою 99 900 доларів США, які належать його дружині - ОСОБА_6 та отриманні нею у борг від ОСОБА_8 .
Як вбачається зі змісту клопотання про скасування арешту майна, ОСОБА_6 була відсутня під час проведення 25 вересня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 обшуку. Вказані грошові кошти були вилучені з її сумки, яка знаходилася в корзині з білизною, що підтверджується відомостями, зазначеними у протоколі обшуку від 25 вересня 2023 року.
Слідчий суддя зауважує на тому, що станом на день розгляду вказаного клопотання орган досудового розслідування не надано будь-яких конкретних даних та належних доказів про те, що вилучені 25 вересня 2023 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 грошові кошти, що належать ОСОБА_6 , здобуті злочинним шляхом, а тому доходжу висновку, що вилучені під час обшуку грошові кошти мають законне джерело свого походження.
Враховуючи вказане, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власника майна належного йому майна, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна на грошові кошти загальною сумою 99 900 доларів США (999 купюр номіналом в 100 доларів США), не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 233-236, 309, 372 КПК України,
- грошові кошти загальною сумою 99 900 доларів США (999 купюр номіналом в 100 доларів США).
Скасувати заборону на користування, розпорядження та відчуження грошовими коштами та повернути ОСОБА_6 грошові кошти загальною сумою 99 900 доларів США (999 купюр номіналом в 100 доларів США).
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 12 лютого 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1