Справа № 182/4667/22
Провадження № 1-кп/0182/476/2023
У Х В А Л А

Іменем України

20.12.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні на стадії судового розгляду в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні з обвинувальним актом №0000547 від 24.05.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України (далі КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

захисника (в режимі відеоконференції) адвоката ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

1.У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

2.Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки ризики передбачені ст.177 КПК продовжують існувати, а саме ризик переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній обвинувачується у скоєнні злочину за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання і настання для нього передбачених законом обмежень його прав та свобод, також обвинувачений законних джерел доходу не має, що свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Вважає, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

3.Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заявленого прокурором клопотання та просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

4.Захисник ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заявленого прокурором клопотання та просив змінити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки вважає зазначені прокурором ризики необґрунтованими, послався на тривалий час перебування під вартою. Також до суду надли заяву від власника квартири, де зареєстрований обвинувачений, згідно із якою власник квартири ОСОБА_6 (бабуся обвинуваченого) не заперечує проти домашнього арешту за її адресою.

5.Прокурор щодо заявленого стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт заперечив та підтримав раніше заявлене клопотання.

6.Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

7.В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, строк дії якого продовжено до 25 грудня 2023 року включно.

8.Згідно з вимогами ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

9.При вирішенні заявленого клопотання прокурора суд встановлює, чи дотепер наявна обґрунтована підозра та ризики, які виправдовують подальше тримання під вартою (або у разі зміни запобіжного заходу - застосування іншого запобіжного заходу).

10.Обґрунтованість підозри має оцінюватися на кожному етапі - від початкового періоду після затримання особи, так і в подальшому, коли тримання під вартою продовжується. Збереження обґрунтованості підозри є необхідною умовою законності продовження тримання під вартою. Відповідно, хоча під час затримання та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна бути обґрунтована підозра; у випадках тривалого тримання під вартою також має бути доведено, що підозра зберігається та залишається обґрунтованою протягом усього періоду тримання під вартою. (Рішення у справі Ilgar Mammadov проти Азербайджану, заява № 15172/13 від 22 травня 2014 року, параграф 90). Також, необхідно належним чином оцінити наявність ризиків, які виправдовують продовження тримання під вартою, та які можна обґрунтувати конкретними обставинами справи, а не абстрактними формулюваннями, надаючи належну оцінку індивідуальним обставинам підозрюваного. Наведення таких аргументів може виправдовувати тримання під вартою (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграф 88). Такі аргументи не можуть використовувати формалістичну та абстрактну мову, також не дозволяється щоразу при розгляді питання про тримання під вартою використовувати ідентичні або стереотипні формулювання, автоматично продовжувати тримання під вартою (Рішення у справі Lisovskij проти Литви від 2 травня 2017 року, заява № 36249/14, параграф 77).

11.Суд зазначає, що протягом періоду часу, що минув, досі є достатні підстави вважати, що наявна обґрунтована підозра, крім того стороною захисту не спростовується питання обґрунтованості підозри. Суд також зазначає, що оскільки обставини не змінилися, ризик переховування від суду залишився. Втім, необхідно оцінювати не лише наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а й доцільність застосування тримання під вартою до обвинуваченого на цьому етапі провадження.

12.Фактично, суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, суд повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

13.Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю під час провадження у справі (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84). Питання тривалості тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно.

14.Суд зазначає, що хоча за час перебування особи під вартою ризики не зменшилися, також не було встановлено інших обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою, що в контексті тривалого тримання під вартою має враховуватися як обставина на користь звільнення. Суд звертає увагу на те, що тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому станом на зараз, з урахуванням тривалості тримання під вартою обвинуваченого, наявності міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, відсутності нових обставин, які виправдовують подальше тримання, цей захід не є пропорційним.

15.Разом з тим, суд вважає, що оскільки ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, запобігти заявленим прокурором ризикам, можливо шляхом застосування до ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки це є основною метою застосування запобіжного заходу.

16.При цьому, покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

17.Отже, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу підлягають задоволенню, а в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити за відсутності достатніх підстав.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 331, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

1.В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

2.Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу задовольнити.

3.Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід, застосувавши до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більш ніж на 2 (два) місяці, до 19 лютого 2024 року включно.

4.Покласти на ОСОБА_3 на строк до 19 лютого 2024 року включно такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), без дозволу суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

5.Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

6.Виконання ухвали покласти на відділення поліції Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого.

7.Звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 22.12.2023.

Суддя: ОСОБА_1