КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/7316/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4224/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

28 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000780 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02.06.2023, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 311 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 313 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасовано арешт на майно, яке зазначено в ухвалах слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року та 14 березня 2023 року.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 6 березня 2023 року, за невстановлених обставин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав прекурсори - фенілнітропропен, масою 1,827г. та сірчану кислоту, об`ємом 76 мл., які переніс до місця постійного проживання, де почав незаконно зберігати у лише йому відомому місці в квартирі АДРЕСА_2 , з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин.

Крім того, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 6 березня 2023 року, за невстановлених обставин, у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав лабораторний хімічний посуд та обладнання, а саме: дві плоскодонні колби, три скляних стакани з градуюванням, скляні ємності, десятикульковий зворотній скляний холодильник з двома фрагментами трубки з полімерного матеріалу, які переніс до місця простійного проживання, де почав незаконно зберігати в квартирі АДРЕСА_2 , з метою використання для незаконного виготовлення психотропних речовин

Крім того, ОСОБА_8 , маючи у розпорядженні прекурсори - фенілнітропропен та сірчану кислоту, хімічні речовини (оцтову кислоту, ізопропіловий спирт, алюмінієву фольгу), а також обладнання призначене для виготовлення психотропної речовини - амфетамін, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 6 березня 2023 року, більш точні дати та час в ході досудового розслідування не встановлені, перебуваючи в квартирі за місцем проживання, будучи обізнаним в способах кустарного виготовлення психотропних речовин, шляхом змішування прекурсорів, хімічних реагентів та проведення хімічних реакцій з використанням лабораторного посуду, незаконного виготовляв та зберігав психотропну речовину амфетамін, тобто, організував та утримував за місцем постійного проживання, у квартирі АДРЕСА_2 , місце для незаконного виготовлення психотропної речовини - амфетамін, без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 6 березня 2023 року, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, за невстановлених обставин, перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_3 , шляхом проведення хімічних реакцій, незаконно виготовив психотропну речовину - амфетамін, масою 0,317 г., частину якої, масою 0,229г., почав незаконно зберігати у лише йому відомому місці за місцем проживання, а іншу частину, масою 0,088г., в автомобілі Gelly Emgrand-7 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні останнього, без мети збуту.

Дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України, які виразилися у незаконному виготовленні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту; за ч. 1 ст. 311 КК України, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин; за ч. 1 ст. 313 КК України, які виразилися у незаконному придбанні, зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення психотропної речовини; за ч. 1 ст. 317 КК України, які виразилися у організації та утриманні місця для виготовлення психотропної речовини.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02.06.2023 скасувати в частині призначеного покарання, та змінити в частині вирішення долі речових доказів - грошових коштів. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження волі; за ч. 1 ст. 311 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч. 1 ст. 313 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі; за ч. 1 ст. 317 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Згідно зі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначити до відбуття ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі. Речові докази - грошові кошти (100 доларів США, 5 купюр номіналами по-1000 грн., 4 купюри номіналом по 500 грн.) в порядку ст. 96-1 КК України конфіскувати в дохід держави. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому, вирішуючи питання про звільнення від його виконання, суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства. Внаслідок цього незаконно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробовуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції, на думку апелянта, проігноровано дані, що вказують на підвищену суспільну небезпечність як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого, оскільки, як вбачається із обставин вчинення сукупності кримінальних правопорушень, обвинувачений мав на меті створення кустарної лабораторії для виготовлення психотропної речовини, і обставини зазначені судом як такі, що впливають на можливість застосування інституту звільнення від відбування покарання, зокрема, те, що обвинувачений раніше не судимий, працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, жодним чином не зменшують ступеня суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчинених дінь, а отже не можуть бути підставою для звільнення від відбування призначеного покарання.

Також апелянт зазначає, що послідовне вчинення винною особою не одного, а двох і більше кримінальних правопорушень, з метою досягнення бажаного для винного злочинного результату, вказує на високий рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчинених ним діянь. Наполегливі, послідовні та системні дії винного вказують на зухвале ігнорування заборон, постановлених законом України про кримінальну відповідальність та не дають в ґрунтованих підстав сподіватися на його виправлення та перевиховання без реального відбуття призначеного покарання. Таким чином, конкретні обставини кримінального провадження безсумнівно вказують на підвищений ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та рівень суспільної небезпеки його особи і вимагають призначення суворого реального покарання задля досягнення цілей, визначених ст. 65 КК України.

Крім того, апелянт вказує, що в ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання, саме тому, на думку апелянта, суд не зміг послатися на них у вироку. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, оскільки в даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття. За таких обставин, всупереч вимогам закону, Дарницький районний суд м. Києва незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Також апелянт зазначає, що відповідно до резолютивної частини оспорюваного вироку, судом речові докази, зокрема грошові кошти 100 доларів США, 5 купюр номіналами по 1000 грн., 4 купюри номіналом по 500 грн. безпідставно ухвалено знищити. Так, відповідно до положень ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого, зокрема, ст. 311 та 313 КК України. Таким чином, знищення грошових коштів, як речових доказів є не обгрунтованим і незаконним, оскільки вони підлягають спеціальній конфіскації у власність держави.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02.06.2023 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши за клопотанням захисника докази, що характеризують особу обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному виготовленні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 313 КК України та у організації та утриманні місця для виготовлення психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 317 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню і перегляду не підлягають та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченої.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , внаслідок м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, один з яких є нетяжким, а інші є проступками, обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, працює, має постійне місце проживання. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі та позбавлення волі, в межах, установлених санкцією інкримінованих йому статей, відповідно до положень КК України.

Окрім того, з урахуванням наведених вище обставини та беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який несудимий, має на утриманні дитину - інваліда 2014 року народження, щире каяття у вчиненому, яке судом першої інстанції визнано як обставина, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість у даному випадку звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинувачених обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів, а встановлений іспитовий строк буде необхідним контролем за поведінкою ОСОБА_8 з боку уповноваженого органу пробації.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора ставилось питання щодо призначення обвинуваченому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України такого ж покарання, яке призначене судом першої інстанції у виді позбавлення волі строком на 4 роки, доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням належним чином не врахував конкретні обставини кримінального провадження, які вказують на підвищений ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та суспільної небезпеки особи обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивував своє рішення, врахувавши в сукупності, як тяжкість кримінальних правопорушень, один з яких є нетяжким, а інші є проступками, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень не належать до злочинів, та свідчать про незначну суспільну небезпеку вчиненого діяння, так і дані щодо особи обвинуваченого, а також всі обставини справи у їх сукупності, в тому числі і вчинення обвинуваченим не одного кримінального правопорушення, внаслідок чого його дії і були кваліфіковані за різними статтями кримінального кодексу України та остаточне покарання призначено за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 70 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений визнав свою вину і не оспорював встановлені під час досудового розслідування обставини, детально та послідовно розповів про обставини вчиненого злочину, дав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ст. 349 КПК України, висловив щирий жаль та осуд своєї поведінки, що беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_8 щиро покаявся у вчиненні кримінальних правопорушень та підтверджує правильність визнання судом першої інстанції обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченого. До того ж, стороною обвинувачення, ще в обвинувальному акті, відповідно до ст. 66 КК України дана обставина була визнана такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 .

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора щире каяття обвинуваченого є такою формою посткримінальної поведінки, яка свідчить про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Слід зазначити, що посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , який належним чином виконує покладенні на нього судом першої інстанції обов`язки, працює, є єдиним годувальником сім`ї, а саме утримує дружину та сина - інваліда 2014 року народження, який страждає на ПБЕ, яке є спадковим захворюванням, що відзначаються легкою схильністю до поранення шкіри та потребує довготривалого систематичного лікування вакцинами призначеними дитячим алергологом відповідно до консультативного висновку, вартість кожної з яких становить 10900 грн., що підтверджується долученими до заперечень захисника, копіями квитанцій. Окрім того, сам обвинувачений страждає ПБЕ, був визнаний непридатним до в/с у м/ч та обмежено придатним у в/ч згідно тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 та був знятий з військового обліку на підставі п.п.2, п.5 ст. 37 ЗУ «Про ВО та ВС». Зазначені обставини в їх сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать як про правомірну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , так і про усвідомлення протизаконності вчинених ним дій та вказує на його вірний соціальний напрямок.

Таким чином, судом першої інстанції, як при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , так і при його звільненні від відбування покарання з випробуванням було дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність, враховано всі обставини які впливають на вид і розмір покарання та тривалість іспитового строку, в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і його перевиховання неможливе без реального відбування покаранняпрокурором до апеляційного суду не надано.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в частині неправильного вирішення питання щодо долі речових доказів, а саме грошових коштів, однак, вважає безпідставним твердження прокурора про те, що грошові кошти, які були визнані речовими доказами підлягають спеціальній конфіскації у власність держави.

Згідно ч.1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на майно, тимчасово вилучене 06 лютого 2023 року, під час проведення обшуку, зокрема грошових коштів: 1 (однієї) купюри номіналом 100 доларів США, 5 купюр номіналом по 1000 грн., 4 купюри номіналом по 500 грн., накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2023 року з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення, за фактом якого здійснювалось досудове розслідування, а саме у кримінальному провадженні № 0000780 внесеному до ЄРДР 06.03.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України та наявністю достатніх підстав вважати, що перелічене майно могло бути предметом злочину. Проте, кримінальне правопорушення до суду направлено з іншою правовою кваліфікацією дій обвинуваченого.

Водночас, за обставин встановлених вироком суду, грошові кошти, які були вилучені 06.02.2023 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , не відповідають жодній з умов, при яких може бути застосована спеціальна конфіскація, відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України, зокрема, вони не були предметом кримінального правопорушення, їх не було одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та ін., а тому посилання прокурора, на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 311, 313 КК України, як умов для застосування спеціальної конфіскації є безпідставним.

Згідно із ст. 100 КПК України, речові докази, які були надані стороні кримінального провадження або нею вилучені, підлягають поверненню його власнику.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, грошові кошти в сумі 100 доларів США, 5 купюр номіналами по 1000 грн., 4 купюри номіналом по 500 грн., які були вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 призначались на ліки його сину та належать ОСОБА_8 , тому підлягають поверненню їх власнику.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що зроблений судом першої інстанції висновок про необхідність знищення зазначених вище речових доказів у даному кримінальному провадженні є передчасним та необґрунтованим, а тому відповідно до вимог ст. 409 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання долі речових доказів, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02.06.2023 у кримінальному провадженні №0000780щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК України змінити в частині вирішення питання речових доказів у справі.

Речові докази: 1 (одна) купюра номіналом 100 доларів США, 5 купюр номіналом по 1000 грн., 4 купюри номіналом по 500 грн. - повернути ОСОБА_8 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4