Справа № 643/1247/23
Провадження № 1-в/643/344/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

представника органу пробації: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

розглянувши подання начальника Салтівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

До Московського районного суду м. Харкова надійшло подання Салтівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_4 для відбування призначеного покарання.

Обґрунтовуючи подання орган пробації вказує на те, що 10.04.2023 року до Салтівського відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області надійшов на виконання вирок Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 щодо ОСОБА_4 01.08.2023 року засуджений був ознайомлений з порядком та умовами відбування іспитового строку згідно ч. 3 ст. 164 КВК України, та відповідальністю за невиконання обов`язків покладених на нього судом та приписами норми ст. 166 КВК України. У той же день засудженому була винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно якої він повинен з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації кожен перший, третій та четвертий вівторок кожного місяця. Проте, засуджений без поважної причини не з`явився у становлений день реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , а саме: 22.08.2023 року, виправдовуючи документів не надав, внаслідок чого 28.08.2023 року засудженому було винесено попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. У той же день засудженому повторно було роз`яснено порядок та умови відбуття іспитового строку. Однак засуджений належних висновків для себе не зробив та не з`являвся без поважної причини до уповноваженого органу з питань пробації у встановлені дні для реєстрації, а саме 05.09.2023 року, 19.09.2023 року, 26.09.2023 року, 03.10.2023 року, 17.10.2023 року, не надавши виправдовуючих документів, чим повторно порушив обов`язки покладені на нього судом та Законом, а саме п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України.

У судовому засіданні представник органу пробації подання підтримав та просив його задовольнити. Також зазначив, що наразі засуджений не порушує порядок та умови відбуття іспитового строку і своєчасно з`являється для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Засуджений проти задоволення подання заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що 04.08.2023 року у нього народилась донька, пологи у жінки були важкими, вона хворіла та потребувала допомоги у догляді за дитиною, внаслідок чого він не прийшов у встановлені дні для реєстрації до органу пробації. Також зазначив, що з 22.09.2023 року по 26.09.2023 року він перебував у слідчому ізоляторі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подання просив задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За таких обставин, суд вважає за необхідне розглянути подання за відсутності прокурора.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що подання органу пробації задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 року ОСОБА_4 визнано виним у вчинені кримінально проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі, на підстав ст. 75 КК України звільнено від відбування призначено покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Згідно з розпорядженням, вирок Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 щодо ОСОБА_4 набрав законної сили 25.03.2023 року.

10.04.2023 року засуджений був поставлений на облік Салтівського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області.

З особової справи № 95/2023 щодо ОСОБА_4 вбачається, що 01.08.2023 року, засуджений був ознайомлений про порядок та умови відбування іспитового строку.

Постановою провідного інспектора Салтівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області від 01.08.2023 встановлені засудженому наступні дні явки на реєстрацію: перший, третій, четвертий вівторок кожного місяця .

З вищезазначеною постановою засуджений ознайомлений, про що свідчить його підпис.

22.08.2023 року засуджений не з`явився для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

28.08.2023 року засуджений з`явився до уповноваженого органу з питань пробації та повідомив причину неявки 22.08.2023 року на реєстрацію.

28.08.2023 року засудженого попередженого про скасування звільнення від вибування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Як вбачається з листа реєстрації, засуджений не з`явився для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а саме: 05.09.2023 року, 19.09.2023 року, 26.09.2023 року, 03.10.2023 року, 17.10.2023 року.

Відповідно до ст. 5 КВК України одним із головних принципів кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань є диференціація та індивідуалізація виконання покарань, раціональне застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України суд звільняє засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч. 2 ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

З положень ч. 3 ст. 166 КВК України вбачається, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є встановлення умислу засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Відповідно до абз.1 п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Згідно з ч. 3 ст. 164 КВК України звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Порядок та умови відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, регламентується Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженим наказом МЮУ від 29.01.2019 № 272/5 (далі - Порядок).

Абзацом 2 п. 2 Параграфу 3 Розділу IX Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, затвердженого Наказом Мін`юста України від 29.01.2019 №272/5 (далі Порядок) встановлено, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, встановлених Законом України «Про пробацію», а також покладених на нього судом, або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження, зазначене в пункті 8глави 2 розділу IV цього Порядку.

Абзац 4 зазначеного вище пункту 2 Параграфу 3 Розділу IX Порядку визначає, що невиконанням обов`язків вважається, якщо звільнений з випробуванням не виконав хоча б один з обов`язків за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють його можливості їх виконувати (документально підтверджених).

При цьому, п. 3 зазначеного Параграфу 3 Розділу IX Порядку зазначає, що у разі якщо звільнений з випробуванням продовжує не виконувати обов`язки або вчиняє адміністративні правопорушення після застосування до звільненого з випробуванням письмового попередження, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення звільненого з випробуванням для відбування призначеного покарання.

Частиною 1 ст. 34 КВК України встановлено, що поважними причинами неявки засудженого за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк є несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

При вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

У даному випадку, обґрунтовуючи необхідність скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування покарання, орган пробації посилається на те, що засуджений неодноразово не з`явився до уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Матеріали особової справи дійсно не містять документально підтверджених даних про поважність причин неявки засудженого на реєстрацію до органу пробації, разом з цим, з наданих засудженим пояснень слідує, що він не з`явився на реєстрацію у зв`язку з необхідністю доглядати донькою, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час як її мати хворіла. За таких обставин, наразі суд не може дійти однозначного та беззапереченого висновку про наявність у засудженого стійкого наміру не виконувати покладені на нього обов`язки.

До того ж, у судовому засіданні представник органу пробації зазначив, що наразі засуджений належним чином виконує покладені на нього обов`язки щодо явки для реєстрації до органу пробації.

Одночасно суд зазначає, що висунуте обвинувачення у вчиненні засудженим в період іспитового строку нового кримінального правопорушення на даний час вирішального значення не має з огляду на презумпцію невинуватості, а у випадку доведеності його вини питання щодо відбування засудженим покарання буде вирішено судом відповідно до вимог ст. 71 КК України.

Враховуючи те, що наразі засуджений належним чином виконує покладені на нього обов`язки щодо явки для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також доводи засудженого щодо причин неявки на реєстрацію, суд вважає, що направлення його для реального відбування покарання за таких обставин буде неспіврозмірним характеру вчинених ним порушень, суперечитиме засадам гуманізму та порушуватиме справедливий баланс між його правами і свободами та захистом інтересів держави і суспільства, у зв`язку з чим у задоволенні подання відмовляє.

Керуючись ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні подання начальника Салтівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_5 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання У задоволенні подання Салтівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2023 у справі № 643/1247/23 щодо ОСОБА_4 відмовити.

2. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її оголошення.

3. Повний текст ухвали буде проголошено 24.11.2023 року о 08:30 год.

Суддя ОСОБА_1