Провадження №1-кп/761/1716/2023
В И Р О К

іменем України

20 грудня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду міста Києва кримінальне провадження відомості про яке 07 жовтня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000905 у якому

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Дашківці, Літинського району, Вінницької області, громадянка України, проживає АДРЕСА_1 , раніше не судима

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ

06.10.2020 приблизно о 19 год. 10 хв., водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan-Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Богдана Гавриша у м. Києві, на перехресті з проспектом Перемоги, розпочала виконувати маневр розвороту ліворуч, з метою подальшого руху проїзною частиною вул. Богдана Гавриша в напрямку вул. Д. Запольського.

В цей час, пішохід ОСОБА_6 , ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, в місці непередбаченому для руху пішоходів, перетинала проїзну частину справа наліво відносно руху вищезазначеного транспортного засобу. Під час руху ОСОБА_5 допустила порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

Під час руху ОСОБА_5 допустила порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- підпункт «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виявилися в тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan-Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті проїзної частини вул. Богдана Гавриша з проспектом Перемоги, з метою подальшого руху проїзною частиною вул. Богдана Гавриша в напрямку вул. Д. Запольського, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, розпочала виконувати маневр розвороту ліворуч, під час виконання якого, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , яка в темпі кроку наближалась справа до її смуги руху, та, як наслідок, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого нею транспортного засобу, проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволіклась від керування транспортним засобом, внаслідок чого, в місці визначеному для розвороту транспортних засобів, на перехресті вул. Богдана Гавриша з проспектом Перемоги у м. Києві, скоїла наїзд на останню, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої нижньої кінцівки, перелом виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом голівки правої малогомілкової кістки; закрита травма лівої нижньої кінцівки: перелом латеральної кісточки лівої малогомілкової кістки, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Під час судового розгляду обвинувача ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала, як і вимоги заявлені до неї про відшкодування шкоди у цивільному позові. Пояснила, що у час та місці вказані у обвинувальному акті вона дійсно керувала транспортним засобом «Nissan-Qashqai», здійснюючи маневр розвороту, дотримуючись правил дорожнього руху. Потерпіла грубо порушуючи вимоги ПДР для пішоходів перетинала проїзджу частину у місці для цього не визначеному, побачивши автомобіль обвинуваченої та те, що остання не дивиться у сторону пішохода, все одно стала переходити перед автомобілем, тому саме вона винна у тому, що автомобіль обвинуваченої, коли котився штовхнув її і вона впала. На думку обвинуваченої відсутні докази, які вказують на те, що внаслідок контакту її автомобіля з потерпілою, остання отримала заявлені у обвинувальному акті тілесні ушкодження, вказала, що потерпіла вже була з певними травмами. Цивільний позов не визнала, як необґрунтований.

Не зважаючи на заперечення винуватості обвинуваченою, суд визнає правильною кваліфікацію діяння ОСОБА_5 за частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України як порушення правил безпеки дорожнього руху, під час керування транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною, і для з`ясування того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

При цьому для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, має бути встановлено три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження) та причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

З урахуванням вищенаведених положень законодавства України, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено.

Встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення повністю підтверджуються дослідженими та перевіреними безпосередньо в судовому засіданні доказами.

Допитана судом потерпіла ОСОБА_6 дала наступні показання. У час та місці, вказані в обвинувальному акті, вона з чоловіком переходили проїзжу частини, в тій ділянці, що була позначений фішками, та багато людей там переходилло дорогу, автомобілі всіх пропускали, проте не обвинувачена. В якийсь момент потерпіла побачила, що на неї їде автомобіль, контакт між авто та потерпілою відбувся бампером. Зауважила, що обвинувачена фактично двічі її переїхала. Також потерпіла вказала, що на момент ДТП вона не була у гіпсі та не мала інших переломів чи ушкоджень. Заявлений цивільний позов підтримала, просила задовольнити, вказала, що обвинувачена лише один раз відвідала її у лікарні та привезла фрукти, вибачень не приносила, будь-якого відшкодування не здійснювала.

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що безпосередньо момент наїзду не бачив, водночас почув глухий звук, після якого почув крики, та тоді побачив, що під колесами авто лежить бабуся, свідок почав давати знаки обвинуваченій, стукати у вікно та питати у обвинуваченої «що вона робить, та чи не бачить вона що здійснила наїзд на пішохода», на що остання привідкривши вікно запитала, що сталося та почала здавати назад і переїхала потерпілу повторно. Вказав, що потерпіла фактично була зажата колесами автівки, що не давало можливості її дістати з під авто. Далі приїхала швидка.

Також судом досліджено наступні докази.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.10.2020 року з додатками, слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 проведено детальний огляд місця події ДТП, зафіксовано обстановку на місці пригоди, а саме місце розташування транспортного засобу на проїзній частині дороги, дорожні знаки, інші сліди на місці ДТП, зазначені детально температурний режим, стан дорожнього покриття, розташування транспортного засобу відносно дорожніх знаків, документ підписано учасниками без зауважень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-571-2021 від 12.05.2021 у ОСОБА_6 встановлено ушкодження: закрита травма правої нижньої кінцівки: перелом виростків правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, перелом голівки правої малогомілкової кістки; закрита травма лівої нижньої кінцівки: перелом латеральної кісточки лівої малогомілкової кістки, характер, морфологія та локалізація даних тілесних ушкоджень спричинені травмуючою дією тупих предметів та могли утворитися при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення з автомобілем, що рухався з пішоходом), в термін до 18.57 год. 06.10.2020. Експерт вказує, що кожне з вказаних тілесних ушкоджень відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, а перелом лівої променевої кістки утворився до зазначених подій.

Відповідно до протоколу огляду цифрового носія інформації від 12.10.2020, який постановою слідчого приєднано до матеріалів справи, та демонстрації в судовому засіданні відеозапису з компакт диску, на якому зафіксовано обставини, які мали місце безпосередньо перед ДТП, в момент зіткнення, та після нього. Що спростовує доводи обвинуваченої, що вона не повинна була дивитися в ту сторону, звідки йшла потерпіла, та підтверджують доводи потерпілої та свідка, що обвинувачена фактично спочатку скоїла наїзд на пішохода, а в подальшому стала рухатись заднім ходом та ще раз скоїла наїзд.

Згідно висновку судової фототехнічної експертизи від 26.03.2021 № СЕ-19/111-21/8784-ФП експертом встановлено, що виходячи з даних відеофайлу «34_УлицаВКН-1.3 (Аварія)_1.WMV» швидкість автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 складає 6,91 км/год ± 1,73 км/год; виходячи з даних відеофайлу «30_Виїздпаркінг (Аварія)_2.WMV» швидкість автомобіля «Nissan Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 складає 7,06 км/год ± 1,41 км/год. Виходячи з даних відеофайлу «34_УлицаВКН-1.3 (Аварія)1.WM?» та вихідних даних з копії схеми ДТП швидкість пішохода з моменту його виходу на проїзну частину до моменту наїзду автомобіля «Nissan Qashqai» на пішохода складає 3,02 км/год ± 0,76 км/год; час з моменту виходу пішохода із-за припаркованих автомобілів до моменту наїзду автомобіля «Nissan Qashqaі» на пішохода складає 6,25 с ± 1,56 с. 3. Виходячи з даних відеофайлів «30_Виїздпаркінг (Аварія) 2.WMV» та «34_УлицаВКН-1.3(Аварія)_1. WMV» було встановлено, що з моменту виходу на проїзну частину до моменту наїзду автомобіля «Nissan Qashqai» на пішохода, пішохід рухався рівномірно, без різкого прискорення чи уповільнення.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 26.11.2020 № СЕ-19/111-20/50609-ІТ встановлено, що гальмівна система «Nissan Qashqai» система рульового керування та ходова частина знаходились у працездатному стані.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 18.05.2021 № СЕ-19/111-21/20402-ІТ встановлено, що в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля марки «Nissan-Qashqai» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинна була керуватися вимогами пунктів: 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України та з моменту виникнення небезпеки для її руху мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Nissan-Qashqai» ди.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 12.3 ПДР України. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_6 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Nissan-Qashqai2 Д.Н.3. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимогам пунктів: 10.1; 12.3 Правил дорожнього руху України. Таким чином, спростовуються доводи обвинуваченого, що причиною ДТП в даному випадку є те, що саме потерпіла повинна була побачивши перед собою перешкоду у вигляді авто під керуванням обвинуваченої яке рухалося, вжити заходів задля того, щоб не допускати зіткнення, а не обвинувачена, яка керувала автомобілем, повинна була бути уважною та передбачити, що пішохід не зупиниться.

З наданих прокурором матеріалів вбачаються й наступні обставини.

З висновку КМНКЛ «Соціотерапія» від 06.10.2020 № 005764 ОСОБА_10 не перебувала у стані сп`яніння на час, коли мала місце дорожньо-транспортна пригода. На обліках у лікаря нарколога чи психіатра обвинувачена не перебуває.

Крім того, після початку судового розгляду обвинувачена повідомила про зміну прізвища у зв`язку із розірванням шлюбу з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд критично оцінює доводи обвинуваченої, щодо винуватості потерпілої у ДТП, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Доводи обвинуваченої про відсутність належних та допустимих доказів її вини спростовуються дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами такими як показання потерпілої, свідка, які узгоджуютсья між собою в частині місця вчинення ДТП, обставин наїзду авто під її керуванням на потерпілу, матеріалами досліджених судових екпертиз, відповідно до яких встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою внаслідок наїзду на неї автомобіля під керуванням обвинуваченої, встановленим причинно-наслідкоми зв`язком між порушенням обвинуваченої ПДР та наслідками ДТП.

Окрім того, під час судового розгляду стороною захисту не було подано будь-яких інших доказів на спростування встановлених судом фактичних обставин у даному кримінальному провадженні.

Всі експертизи призначені слідчим у відповідності до встановленого процесуальним законом порядку, висновки експертів є цілком чіткими та зрозумілими для сприйняття, та не містить подвійного сприйняття, під час проведення експертизи, в разі необхідності, експерт не позбавлений права витребувати додаткові матеріали, водночас, про існування такої потреби експерт не заявляв слідчому.

Будь-яких інших підстав, визначених ст. 86, 87 КПК України щодо недопустимості чи неналежності досліджених судом доказів не встановлено.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченої, що на момент ДТП потерпіла вже мала певні ушкодження, та була у гіпсі, такі показання спростовані у показаннях допитаної судом потерпілої, а також жодних висновків про такі обставини, не наведено у судово-медичній екпертизі під час дослідження медичної документації останньої.

Також суд критично відноситься до показань обвинуваченої, що винуватим у ДТП є потерпіла, оскільки такі обставини спростовуються дослідженими судом доказами.

Не визнання фактичних обставин, встановлених в межах даного кримінального провадження обвинуваченою, суд сприймає як її лінію захисту, водночас така позиція спростовується сукупністю досліджених судом доказів.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до статей 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Статтею другою КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України).

На підставі викладеного, призначаючи покарання обвинуваченій відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є не тяжким злочином, обставини та мотиви його вчинення, а також, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, яка є раніше не судомою особою, є громадянкою України, має місце реєстрації та проживання, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень застосування до неї покарання у виді обмеження волі у межах визначених санкцією інкримінованої йому статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Водночас при вирішенні питання щодо необхідності його призначення, суд бере до уваги встановленні під час судового розгляду порушення обвинуваченою правил дорожнього руху, документи, які характеризують її особу, наслідки у вигляді шкоди здоров`ю потерпілої, відсутність її відшкодування, думку потерпілої сторони, яка просила застосування такого покарання на максимальний строк тощо, а також наслідки вчиненого, дозволяють суду дійти висновку про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 , ухвалюється з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Водночас, виходячи зі ступеня тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушенняза ч. 1 ст. 286 КК України, враховуючи диференційовані строки давності за п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення 06.10.2020, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 5 ст. 74 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного даним вироком покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_5 про стягнення з неї на відшкодування моральної шкоди 900000 грн., матеріальної шкоди на суму 79545,29 грн. та витрати на правову допомогу, котрі очікує понести позивач.

ОСОБА_5 заявлені вимоги позовного характеру про стягнення шкоди не визнала у повному обсязі, як необгрунтовані.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Отже, між потерпілою та обвинуваченою виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП.

Обвинувачена не визнаючи заявлені до неї вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, посилається на те, що з долучених до цивільного позову копій фіскальних чеків, не вбачається, що товари та вироби, зазначені у таких чеках придбавалися обвинуваченою та пов`язані із проходженням лікування внаслідок ДТП.

В цій частині суд частково погоджується із позицією обвинуваченої, щодо неможливості встановлення із долучених позивачем копій фіскальних чеків на придбання медичних препаратів та інших товарів, саме у зв`язку із травмами, отриманими у ДТП. За виключенням витрат на суму 24700 грн. згідно видаткової накладної від 08.10.2020 на набір інструментів для остеосинтезу проксимально-латерального та проксимально-медіального відділів великогомілкової кістки (титан) та на суму 2500 грн. згідно видаткової накладної від 08.02.2022 витрати пов`язані із орендою для видалення металофіксаторів. Відповідно до вказаних видаткових накладних та долучених фіскальних чеків на сплату заявлених сум, одержувачем таких товарів є потерпіла ОСОБА_6 та вони узгоджуються із травмами, отриманими внаслідок ДТП, у зв`язку із цим розмір матеріальної шкоди знайшов своє підтвердження і підлягає стягненню на користь позивача та становить 26900 грн.

В той же час, відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 вчинила злочинні дії, окреслені у ч. 1 ст. 286 КК України, вина обвинуваченої в скоєнні ДТП, що потягнуло спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння кримінальним правопорушенням моральної шкоди і суд враховуючи стан здоров`я потерпілої, її вік, фізичні та душевні страждання, які призвели до негативних змін у житті потерпілої, тяжкість вимушених змін у її звичайному способі життя, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При цьому суд вважає, що заявлена потерпілою сума відшкодування є завищеною, а тому, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті становить 300000 грн., що спричинена, виходячи із сукупності її складових - ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, фізичного болю та страждань, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди, і саме такий розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та категорії кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою, яке за направленістю умислу відноситься до ненавмисних і не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілій шкоду.

Щодо вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то до цивільного позову не долучено доказів на те, що такі витрати цивільним позивачем понесені та щодо їх розміру, а лише посилання у тексті позовної заяви про те, що позивач орієнтовно планує понести витрати на правову допомогу у сумі 36000 грн., не є таким доказам в розумінні Закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

Як вбачається з наданих прокурором довідок про витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні, сукупна їх вартість становить 8953,98 грн. за проведення експертних досліджень № 042-571-2021, № СЕ-19/111-21/8784-ФП та № СЕ-19/111-20/50609-ІТ, № СЕ-19/111-21/20402-ІТ

Вказані витрати документально підтверджені, а тому в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню на користь держави з ОСОБА_5 .

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час проведення досудового розслідування, зокрема у вигляді арешту майна застосовано не було.

Запобіжний захід під час судового провадження не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди 26900 (двадцять шість тисяч дев`ятсот), на відшкодування моральної шкоди 300 000 (триста тисяч) гривень. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Речові докази: компакт-диск, залишити у матеріалах справи, автомобіль «Nissan-Qashqai», д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 залишити їй за належністю.

Процесуальні витрати в загальному розмірі 8953 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 98 коп. (висновки експертних досліджень № 042-571-2021, № СЕ-19/111-21/8784-ФП та № СЕ-19/111-20/50609-ІТ, № СЕ-19/111-21/20402-ІТ), стягнути з ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні

Головуюча суддя ОСОБА_1