Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000145 від 14.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , звернулась до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000145 від 14.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, в якому просить накласти арешт на будинок АДРЕСА_1 з позбавленням права на його відчуження.

Клопотання обґрунтовано тим, що Подільською окружною прокуратурою здійснюються процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000145 від 14.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що невстановлені особи здійснюють будівельні роботи з демонтажу внутрішніх конструкцій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які можуть спричинити руйнування або пошкодження пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення, яка розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником будинку АДРЕСА_1 є ТОВ «Андріївська музейна справа».

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2012 № 929 Андріївському узвозу надано статус пам`ятки містобудування національного значення, охоронний номер 260060-Н.

Крім того, будинок № 26 на Андріївському узвозі у місті Києві розташовується в межах Центрального історичного ареалу міста (наказ Міністерства культури та інформаційної політики України «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів міста Києва» від 02.08.2021 № 599); в межах архітектурної, археологічної охоронних зон (розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам?яток історії та культури в м.Києві»); на території Державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ» (далі - ДІАЗ «Стародавній Київ» (постанова Ради Міністрів Української РСР від 18.05.1987 № 183), межі якого визначено розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21.01.2022 № 195 «Про затвердження науково-проєктної документації «План організації території державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ»; на території пам"ятки ландшафту і історії місцевого значення «Історичний ландшафт Київських гір і долини p. Дніпра» (наказ Міністерства культури і туризму України від 03.02.2010 № 58/0/16-10, в редакції наказу Міністерства культури України від 16.06.2011 № 453/0/16-11, охоронний № 560-Кв); на території пам"ятки містобудування національного значення «Замкова гора - Андріївський узвіз» IX-XIII ст., VII-XX ст. (постанова Кабінету Міністрів України від 10.10.2012 №929, охоронний № 260060-H); в межах пам"ятки археології місцевого значення «Культурний Шар Подолу 9-18 ст.» (рішення Київського міськвиконкому від 17.11.1987 № 1112); на території пам"ятки археології місцевого значення - дерев?яний водопровід (водогін) та замощення вулиць (рішення виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 17.11.1987 № 1112); на території пам"ятки археології місцевого значення «Урочище Замкова гора (Андріївський узвіз) поселення багатошарове та городище (111 тис. до н.е.;I ст. до н.е.; V-XIII ст. н.е.)» (наказ Міністерства культури України від 21.10.201 1 № 912/0/16-11), охоронний № 647-Кв; в охоронній (буферній) зоні III категорії пам"ятки архітектури національного значення Андріївської церкви (постанова Ради Міністрів УРСР від 24.08. 1963 № 970, охоронний № 14) (наказ Міністерства культури України від 10.02.2014 № 65) - охороняються законодавством України у сфері охорони культурної спадщини.

У вересні 2022 року під час вжиття представниками Департаменту та установи «Київський науково-методичний центр по охороні, реставрації та використанню пам"яток історії, культури і заповідних території», до складу якої входить ДІАЗ «Стародавній Київ», охоронних заходів шляхом проведення візуального огляду будинку АДРЕСА_1 , встановлено, що за вказаною адресою розташовується двоповерховий будинок, який перебуває в аварійному стані. Фасади будинку закриті банером. На об"єкті, на бічних стінах зафіксовано наявність елементів армування. З боку дворового фасаду, на рівні другого поверху влаштоване будівельне риштування. На момент огляду на об?єкті знаходилися робітники, якими проводилися роботи з демонтажу внутрішніх конструкцій будинку. Частину головного фасаду будинку (в межах першого та другого поверхів) демонтовано.

Проєктна та/або проектна документація щодо проведення робіт за адресою: АДРЕСА_1 не погоджувалася, дозвіл на проведення відповідних робіт не надавався.

Департаментом складено та надіслано на адресу ТОВ «Андріївська музейна справа» припис з відповідними пам"ятоохоронними вимогами, зокрема, щодо зупинення проведення робіт у будинку, надання на розгляд науково-проєктної та/або проєктної документації на виконання робіт за вказаною адресою, зокрема, із висновками щодо їх впливу на розташовані поруч об`єкти культурної спадщини.

Відповідно до інформації Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) будівля на Андріївському узвозі, 26 у місті Києві на обліку як пам`ятка або об`єкт культурної спадщини не перебуває.

Водночас, будинок розташований в притул до будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які наказом Міністерства культури України від 21.10.2011 № 912/0/16-11, занесені до Державного реєстру нерухомих пам"яток України, як пам?ятки архітектури, містобудування місцевого значення. Охоронні № 658-Кв та № 659-Кв.

За інформацією Міністерства культури та інформаційної політики України від 25.09.2023 вказаний будинок не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та не перебуває на обліку як пам`ятка або об`єкт культурної спадщини, Міністерством не погоджувалась проєктна документація, надання дозволів на виконання робіт на зазначеному об`єкті.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав, які у ньому зазначені.

Представник власника майна у судовому засіданні заперечив проти клопотання, просив відмовити в його задоволенні.

Вивчивши клопотання та документи додані до клопотання суд прийшов до наступного висновку.

Подільською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням кримінального провадження відомості про яке 14.06.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва від 02.11.2023 будинок АДРЕСА_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000145 від 14.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.298 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку, зокрема, на рухоме майно. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 4 ст. 132 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст. 84 КПК України).

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 4 статті 173 КПК України).

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, беручи до уваги можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для власника та третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна є передчасним.

Крім цього, суд зазначає, що майно вилучене в ході обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України 1. Тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Зважаючи на те, що до клопотання прокурора надана недостатня кількість доказів необхідності накладення арешту, суд не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власника майна та інших осіб від не вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 - 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000145 від 14.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Повний текст буде проголошено 16.11.2023 року о 12.30 год.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1