САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2743/23
Провадження № 1-кп/726/176/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Чернівці,кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 14.04.2023, з обвинувальним актом, який затверджений прокурором Чернівецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця с. Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області, із середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який на час інкримінованого кримінального правопорушення перебував на посаді стрільця-снайпера 3 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата військової служби за призовом під час мобілізації, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , -

У С Т А Н О В И В:

Старший солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді стрільця-снайпера 3 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 3 гірсько-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 ,у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28, 29, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 24.02.2023 після отримання документів вибув з розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з мотивів хибно зрозумілих інтересів служби, без поважних причин, в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від відбуття до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , умисно не виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2023 № 57 (по стройовій частині), доведений службовими особами військової частини НОМЕР_1 , який виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, не суперечив чинному законодавству, не носив в собі явно злочинного змісту, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод ОСОБА_4 , у зв`язку із чим, підлягав беззастережному та неухильному його виконанню з боку останнього, а саме вибути та відповідно прибути до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій до тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 у строк до 26.02.2023, для подальшого проходження служби, та вибув до місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Своїми діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, - непокору, тобто інше умисне невиконання наказу начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 402 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння, надав покази, які є послідовними та підтверджують обставини кримінального правопорушення, що викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений зазначив, що у скоєному щиро розкаюється, просив його суворо не карати. Так, дійсно на виконання наказу не вибув та не прибув у строк до 26.02.2023 для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , поїхав додому, зрозумівши протиправність вчиненого пішов до слідчого відділу. Наразі служить.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, так як проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 , погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, окрім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, йому відомі та цілком зрозумілі.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, за обставин наведених у вироку, а саме: непокору, тобто інше умисне невиконання наказу начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує: повне визнання обвинуваченим своєї вини; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, а також дані про особу винного.

Згідно досліджених характеризуючи матеріалів, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра (а.м.д.р. 118, 120, 122-123).

Крім того, ОСОБА_4 є особою молодого віку, не одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно з позитивної сторони (а.м.д.р. 124).

Також судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_4 та дані медичної характеристики останнього та відомості довідки військово-лікарської комісії, згідно яких у ОСОБА_4 є поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, однак останній придатний до військової служби (а.м.д.р. 79, 96, 97).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України,суд враховує: визнання вини та щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.

При цьому, у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, при визначенні можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_4 , необхідно і доцільно призначити покарання у мінімальних межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При цьому суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, оскільки обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості кримінального правопорушення проти встановлення порядку несення військової служби у справі не встановлено.

Поряд із цим,враховуючи, що ОСОБА_4 , дійсно, відверто, а не уявно, визнав свою провину у вчиненому, висловив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, надалі проходить військову службу, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, беручи до уваги поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому знаходить підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто застосування вимог ст. 75 КК України.

При цьому, застосування покарання у виді позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від його відбування, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та встановленням іспитового строку 1 (один) рік, тобто без ізоляції від суспільства, - буде достатнім, справедливим та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також для запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, сприятиме загальній меті та цілям покарання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. Клопотань про його обрання не надходило.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, цивільний позов не пред`являвся.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395, ч.15 ст.615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 76 Кримінального кодексу України, нагляд за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовцем звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини за місцем служби засудженого.

У разі звільнення з військової служби ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації та, на підставі п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1