Справа № 308/7531/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

захисників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку клопотання захисника ОСОБА_28 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_17 у кримінальному провадженні №0000334, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_31 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України

В С Т А Н О В И В:

на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувають матеріали вищевказаного кримінального провадження.

До суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_28 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_17 , у якому він просить суд:

-змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.

Клопотання обґрунтоване тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була матір`ю обвинуваченого ОСОБА_17 .

Захисник вказує про те, що ОСОБА_33 доглядала за ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , котра являється сестрою обвинуваченого ОСОБА_17 . Як стверджується у клопотанні захисника, ОСОБА_35 є особою з інвалідністю у зв`язку зі встановленням їй діагнозу поліморфний психічний розлад (шизофренія), що характеризується розпадом процесів мислення та емоційних реакцій, погіршенням сприйняття реальності та значною соціальною дисфункцією. З огляду на вказане захворювання ОСОБА_35 самостійно забезпечувати себе не може. Відтак після смерті матері утримувати хвору повинен обвинувачений ОСОБА_17 , позаяк інші близькі родичі в ОСОБА_35 відсутні.

Крім того, у ОСОБА_36 , котра є дружиною обвинуваченого ОСОБА_17 , діагностовано інвазивну аденокарциному грудної залози, що підтверджується консультативним заключенням КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр» від 12.09.2023. Відповідно до вказаного заключення планується хірургічне лікування та променева терапія.

Також захисник зауважує про те, що відсутність у ОСОБА_17 судимостей, наявність у нього постійного місця проживання, роботи, усталеного способу життя та утриманців є тими обставинами, які у своїй сукупності свідчать про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжного заходу на менш обтяжливий.

Крім цього, захисник вказує і на відсутність спроб обвинуваченого ОСОБА_17 ухилитися від правосуддя.

У судовому засіданні прокурор проти зміни запобіжного заходу заперечив, просив клопотання захисника залишити без задоволення.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання про зміну запобіжного заходу підтримали, просили його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно та повно дослідивши фактичні обставини та докази, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, суд із урахуванням наданого обвинуваченим ОСОБА_17 та його захисником дозволу на розголошення відомостей, що становлять лікарську таємницю, встановив таке.

На розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000334, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_31 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 317; ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307; ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою від 14.09.2023 колегія суддів, серед іншого, продовжила дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_17 строком на 60 днів, тобто до 12 листопада 2023 року.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив із того, що обвинувачений з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення.

З матеріалів досліджуваного клопотання вбачається, що ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра була матір`ю обвинуваченого ОСОБА_17 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №1534 від 16.10.2023.

Як відображено в акті від 19.12.2022, складеному депутатом Боярської міської ради ОСОБА_37 , за результатами обстеження соціально-побутових умов проживання громадянина ОСОБА_17 встановлено, що останній постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 із матір`ю ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сестрою ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з консультативним заключенням КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр» від 12.09.2023 ОСОБА_38 , котра, як стверджується у клопотанні, являється дружиною обвинуваченого ОСОБА_17 , діагностовано інвазивну аденокарциному грудної залози. Також у згаданому заключенні вказується про необхідність хірургічного втручання з метою лікування онкологічного захворювання.

Виходячи з наявності підстав для зміни запобіжного заходу захисник звернувся до суду з відповідним клопотанням.

Колегія суддів, вирішуючи подане клопотання захисника, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, зважаючи на таке.

Частинами 1-3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання.

За змістом ч. 4 ст. 201 КПК України розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК України).

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість самих підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу рішення суду про обрання чи продовження строку дії запобіжного заходу.

Зміна запобіжного заходу передбачає появу після постановлення ухвали про обрання (продовження) запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зменшення або збільшення встановлених ризиків кримінального провадження.

У зв`язку з цим колегія суддів не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих захисником ОСОБА_28 відомостей вирішує питання про наявність нових обставин, які виникли у зв`язку з плином часу та можуть мати значення для вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу з огляду на те, що такі обставини дозволяють по-новому проаналізувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Такий висновок опосередковано ґрунтується і на приписах ч. 5 ст. 201 КПК України, які унеможливлюють подання обвинуваченим клопотання про зміну запобіжного заходу протягом тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у такому клопотанні не зазначені нові обставини, які раніше не були предметом правової оцінки суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання про зміну запобіжного заходу вирішується на стадії судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки така перестала існувати, а на її заміну висунуте обвинувачення.

У свою чергу, обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене при ухваленні остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні досліджуваного клопотання визначальне значення має наявність чи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Постановляючи ухвалу від 14.09.2023, суд виходив із того, що обвинувачений з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідка, який конфіденційно співпрацює зі стороною обвинувачення.

Клопотання захисника не містить доказів того, що вказані ризики зменшилися або перестали існувати.

Поряд із цим, доводи захисника щодо незадовільного стану здоров`я дружини обвинуваченого ОСОБА_17 , якій діагностовано інвазивну аденокарциному грудної залози, вже були предметом судового дослідження при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи цей аргумент захисника, колегія суддів зазначала про відсутність доказів того, що ОСОБА_39 за станом здоров`я для забезпечення нормальних процесів життєдіяльності потребує стороннього догляду, тоді як єдиним, хто такий догляд зможе забезпечити, являється сам обвинувачений ОСОБА_17 .

Із урахування викладеного колегія суддів вказує на те, що захисником не підтверджено, що тотожний за змістом аргумент, який раніше був відхилений, наразі набув якісно нового значення для вирішення заявленого клопотання.

У зв`язку з цим суд констатує про неприйнятність посилань захисту на стан здоров`я ОСОБА_40 як на підставу, що має значення для зміни запобіжного заходу.

З аналогічних міркувань суд відхиляє посилання захисника на відсутність у ОСОБА_17 судимостей, наявність у нього постійного місця проживання, роботи та усталеного способу життя.

Колегія суддів критично оцінює твердження захисту про відсутність спроб обвинуваченого ухилитися від правосуддя, позаяк належна процесуальна поведінка останнього забезпечувалася шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З приводу аргументів захисника про те, що після смерті матері ОСОБА_33 виникла необхідність у забезпеченні догляду за сестрою обвинуваченого, яка хворіє поліморфним психічним розладом (шизофренією), колегія суддів вказує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, з урахуванням тяжкості та характеру психічного розладу суд має право обмежити цивільну дієздатність фізичної особи або ж визнати таку особу недієздатною.

Пунктом 1 частини 1 статті 293 ЦПК України встановлено, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи розглядаються в порядку окремого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

За обставин цього клопотання колегія суддів звертає увагу на те, що захисником не надано жодних доказів того, що ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнавалася недієздатною або особою, цивільна дієздатність якої обмежена. Крім цього, матеріали клопотання не містять того, що ОСОБА_33 до своєї смерті здійснювала опіку чи піклування відносно ОСОБА_41 .

Таким чином, суд констатує, що доводи захисника документально не підтверджуються.

Окрім цього, колегія суддів критично оцінює долучений захисником акт від 19.12.2022, складений депутатом Боярської міської ради ОСОБА_37 , у якому стверджується про те, що сестра обвинуваченого є особою з інвалідністю, зважаючи на таке.

Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-XII (далі Закон №875-ХІІ або Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні») визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Частиною 1 ст. 2 цього Закону передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до положень ст. 3 Закону №875-ХІІ інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

На реалізацію цитованих приписів Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.12.2009 №1317, якою затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності та Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕК №1317).

Згідно з абзацом 1 п. 4 Положення про МСЕК №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За змістом пункту 15 Положення про МСЕК №1317 комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про МСЕК №1317).

Відповідно до п. 19 цього ж Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Таким чином, питання про наявність в особи інвалідності вирішується за результатами проведення експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи на підставі звернення особи, котра заінтересована в набутті статусу особи з інвалідністю, та оформляється підсумковим рішенням комісії, а також протоколом засідання останньої.

За таких обставин долучений захисником акт, складений у зв`язку з обстеженням соціально-побутових умов обвинуваченого ОСОБА_17 , не може підміняти висновки експертного обстеження, а тому не є належним доказом на підтвердження інвалідності у певної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що клопотання захисника не містить обставин, які би давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, а також доказів того, що ризики, вказані в ухвалі суду від 14.09.2023 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшилися або зникли. Відомостей, які би свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку про необхідність залишення аналізованого клопотання без задоволення.

Керуючись ст.ст. 177, 194, 201, 331, 370-372, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_28 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_17 відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3