Номер провадження 1-кп/741/109/23
Єдиний унікальний номер 741/1857/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000500 від 03 серпня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Плоске Броварського району Київської області, українець, громадянин України, неодружений, офіційно не працюючий, освіта повна загальна середня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , не інвалід, не депутат, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 03.08.2023, близько 11 год. 40 хв., знаходячись біля господарства АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виникла на грунті тривалих неприязних відносин, маючи на меті спричинення їй фізичного болю, умисно наніс один удар правою долонею в область спини потерпілої, чим завдав їй сильного фізичного, болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), що кваліфікується за ч. 1 ст. 126 КК України.

Допитаний в судовому засіданні, за участі захисника, ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) визнав повністю, надав покази, якими підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що дійсно, 03.08.3023 року приблизно в обід, точного часу не пам`ятає, він повертався від сусідки, віз воду до свого будинку, де він проживає зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_7 та її дітьми. Проходячи повз будинок потерпілої, почув в свою сторону та в сторону своєї цивільної дружини образи. Ці образи висловлювали сусіди ОСОБА_8 та її донька ОСОБА_9 , що стояли біля свого подвір`я. Не витримавши образ, обвинувачений і сам вступив в словесну сварку, а згодом підійшов до сусідки ОСОБА_8 і штовхнув її в спину. Зазначив, що неприязні стосунки, постійні словесні сварки, тобто основний конфлікт у них з сусідами виник через те, що в липні 2023 року сусіди встановили камери відеоспостереження, які повернуті в бік подвір`я, на якому проживає сім`я обвинуваченого. Обвинувачений своєми діями, та наданими в суді показами, виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Крім повного визнання вини, вина ОСОБА_6 підтверджується доказами, які зібрані по справі і ретельно досліджені судом під час судового розгляду.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що вони з обвинуваченим сусіди, проживають по АДРЕСА_1 . Повідомила суду, що 03 серпня 2023 року, близько 11:40 год., вона зі своєю донькою ОСОБА_9 знаходились біля свого домогосподарства АДРЕСА_1 , спілкувалися, майже закінчили зустріч. В цей час повз них проходив сусід ОСОБА_6 , що проживає поряд у домогосподарстві НОМЕР_1 по цьому ж провулку, який почав пред?являти претензії з приводу того, щоб вони зняли зі свого будинку камеру відео спостереження. Потерпіла не заперечувала того факту, що між ними тривалий час відбуваються сварки щодо встановлениної на подвір`ї камери відеоспостереження. Згодом, коли вона повідомила йому, що ніхто не буде знімати камеру, ОСОБА_6 почав ображати її нецензурною лайкою і наніс їй удар своєю рукою по спині, спричинивши фізичний біль. На питання суду повідомила, що швидку не викликала, самостійно звернулась до лікаря на огляд.

Свідок сторони обвинувачення - ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є донькою потерпілої ОСОБА_11 той день, точної дати вона не пам`ятає, була в гостях у своєї мами. Стоячи біля подвір`я домогосподарства НОМЕР_2 , вона бачила як проходив в бік свого дому сусід ОСОБА_6 , який дійсно постійно свариться з ОСОБА_4 через встановлені на подвір`ї камери. Вона повідомила суду, що він спочатку висловився в їх бік нецензурною лайкою, а потім вдарив її матір по спині з лівого боку. Підтвердила суду, що швидкої допомоги потерпіла не потребувала.

Свідок сторони захисту - ОСОБА_12 , будучи допитана в судовому засіданні, підтвердила, що проживає з обвинуваченим у цивільному шлюбі і є сусідами з потерпілою особою. В той день, як зазначила свідок, вони з обвинуваченим поверталися додому, знову виник словесний конфлікт з приводу встановлених камер відеоспостереження, які виходять на їх подвір`я. Вона вказала суду, що бачила як ОСОБА_6 , після тривалих образ з боку потерпілої на їх адрес штовхнув ОСОБА_4 . Зазначила, що обвинувачений штовхнув в плече потерпілу зліва. Після інциденту вони з ОСОБА_6 пішли додому.

Покази потерпілої та свідків є послідовними, логічними і вцілому узгодженими з показами обвинуваченого, тому суд не ставить їх під сумнів, а визнає їх прийнятними.

Вина ОСОБА_6 , серед іншого, підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадження № 0000500 від 03.08.3023;

- заявою ОСОБА_4 . Від 03.08.2023 року про злочин;

- висновком експерта № 109 від 03.08.2023, згідно з яким зазначені наступні тілесні ушкодження забій спини в верхній частині;

- повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 08.09.2023;

- повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри про вчинення кримінального правопорушення від 28.09.2023.

Дані докази в сукупності з показами відповідно до ст. 94 КПК України, є належними, допустимими і достовірними, узгодженими та у взаємозв`язку, в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Однак, суд не приймає до уваги наданий стороною обвинувачення відеодиск, як належний доказ вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, оскільки він не мість події кримінального правопорушення від 03.08.2023 року.

Досліджений, в порядку передбаченому ст. 359 КПК України, відеозапис не містить відео, а лише текстовий файл "Word", який жодним чином не стосується подій, які підлягають доведенню за даним кримінальним провадженням.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальний проступок, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , згідно з ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального провопорушення щодо особи похилого віку.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 1995 року з діагнозом: "легка розумова відсталість", раніше не судимий, повідомив, що офіційно не одружений, працює неофіційно, за місцем проживання характеризується посередньо, не є особою, яка досягла пенсійного віку, не має інвалідності, спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини першої статті 126 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 1004 від 26.09.2023 ОСОБА_6 страждає психічним розладом: Легка розумова відсталість з емоційно-вольовими порушеннями (згідно з МКХ-10 F70.1). Ознаки вищезазначеного хронічного психічного захворювання мали місце і на період кримінального правопорушення, в скоєнні якого він підозрюється, а саме на момент 03 серпня 2023 року, тобто не був та не є тепер здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними (ст. 20 КК України). За своїм психічним станом на теперішній час потребує надання відносно нього амбулаторної психіатричної допомоги. Питання відносно примусових заходів медичного характеру не входить в компетенцію даної судової комплексної психолого-психіатричної експертизи, а являється прерогативою суду.

Відповідно до ст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

При цьому, зазначені заходи, перелік яких визначений ст. 94 КК України, відповідно до вимог ст. 93 КК України можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, обмеженої осудності або вчинили злочини в стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Враховуючи викладене, суд на підставі висновку судово-психіатричної експертизи №1004 від 26.09.2023 року, суд вважає, що ОСОБА_6 є обмежено осудним і врахувати цю обставину при призначенні покарання як пом`якшуючу обставину, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого останнім криміанльного правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вимогами ч. 2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку може бути застосовано судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно-небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.

Приписами ч. 2 ст. 504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно рекомендацій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст. 20, ч. 2 ст. 94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.

Відповідно до п. 8 зазначеної постанови, така допомога може надаватися особам незалежно від виду призначеного їм покарання, якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади охорони здоров`я за місцем проживання засуджених.

Також судом враховується практика Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду, викладена у Постанові від 25.07.2019 (справа №156/98/18, провадження №51-9408км18), в якій зазначено, що згідно з вимогами ст. ст. 20, 94 КК України, суд, отримавши на розгляд кримінальне провадження з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин учинено обмежено осудною особою, тобто особою яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними у зв`язку з чим потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляє обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховує його психічний стан (визнання особи обмежено осудною) з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, яка надається при засудженні особи до позбавлення волі медичною службою кримінально-виконавчих установ.

Таким чином, з огляду на стан психічного здоров`я ОСОБА_6 , керуючись ст. ст. 93, 94 КК України, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого покарання у виді громадських робіт та враховуючи його обмежену осудність, застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у закладі охорони здоров`я за місцем його проживання.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

На підставі ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покласти на КНП Носівська міська лікарня ім. Ф. Я. "Примака" Носівської міської ради Чернігівськоїї області, що знаходиться за адресою: вул. Центральна, 53, м. Носівка, Чернігівська обл.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Головуючий суддя ОСОБА_1