Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

16 листопада 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання провідного інспектора Подільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду м. Києва надійшло подання органу пробації про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, на обґрунтування якого зазначено, що останній засуджений вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Вирок набрав законної сили 29.01.2021 та направлений на виконання до органу пробації. Станом на 11 вересня 2023 року уповноважений орган з питань пробації не отримував від засудженого документа на підтвердження оплати штрафу.

Представник органу пробації та засуджений у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення подання.

Так, вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.12.2020 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, та засуджено до покарання у вигляді 850 грн. Вирок набрав законної сили 29 січня 2021 року.

08.02.2021 органом пробації було направлено ОСОБА_4 повідомлення про те, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 16.08.2020 останнього засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України, а також повідомлено про зобов`язання останнього сплатити штраф у сумі 850 разі у місячний термін.

03.03.2021 на адресу суду було направлено подання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2021 відмовлено у задоволенні подання.

У травні 2023 року органом пробації було направлено подання до Подільського УП ГУНП у м. Києві для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді штрафу. На підставі подання працівниками поліції 30.05.2023 було внесено відомості в ЄРДР за ч. 1 ст. 389 КК України.

Стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду.

Редакція частини третьої статті 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, є фактично визнанням її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на викладене лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

З матеріалів кримінального провадження та подання вбачається, що ОСОБА_4 з часу набрання вироком законної сили штраф добровільно не сплатив, суд направив вирок для примусового виконання до органу, до компетенції якого примусове виконання такого виду покарання не входить.

Отже, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак - підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, оскільки строк давності виконання обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 закінчився, відомості щодо ухилення останнього від відбування покарання або вчинення ним нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину відсутні, а тому підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у вигляді штрафу, призначеного вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 грудня 2020 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1