Провадження № 1-кп/537/305/2023
Справа № 537/3776/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2023 року за №000488, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який не одружений, не працює, навчається у Полтавському державному аграрному університеті, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України,

у с т а н о в и в:

Крюківським районним судом м. Кременчука розглядається кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

08 листопада 2023 року прокурор подала клопотання, в якому просила продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.09.2023 року обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 17.11.2023 року, однак до закінчення дії ухвали неможливо закінчити судовий розгляд. Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило загибель двох осіб: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 є запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_8 , який не одружений, не працює, не має неповнолітніх дітей на утриманні, усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років, може ухилитися від явки до суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєне кримінальне правопорушення. Перебуваючи на волі обвинувачений також може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які є місцевими мешканцями та обвинуваченому відоме їх місце проживання, з метою зміни ними своїх показань або відмови від дачі показань. Крім того обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення, а саме порушення обвинуваченим встановлених правил дорожнього руху після вживання наркотичних засобів, свідоме порушення інших Правил дорожнього руху, зокрема значне перевищення допустимої швидкості в межах населеного пункту, а також наявність фактів раніше притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, свідчать про схильність обвинуваченого до девіантної поведінки, з урахуванням того, що він може приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, визначених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та залишаються актуальними на час розгляду справи в суді, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів з наведених вище підстав.

Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, посилаючись, що прокурор не довів наявність в діях обвинуваченого ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26.06.2023 року обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 діб, в межах строку досудового розслідування, з 25.06.2023 року 03 год. 25 хв. до 23.08.2023 року 03 год. 25 хв. включно.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строком на 36 діб, тобто з 03 год. 25 хв. 21 серпня 2023 року до 03 год. 25 хв. 25 вересня 2023 року. в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.09.2023 року обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 19.09.2023 року до 17.11.2023 року включно.

Строк дії запобіжного заходу тримання під вартою для обвинуваченого ОСОБА_8 закінчується 17.11.2023 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Одночасно, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його майновий стан, наявність судимостей, наявність у обвинуваченого місця роботи.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст.5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою при провадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183, 199 КПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений, з дотриманням положень ст.199 КПК України. (ст.197 КПК України).

У ст.199 КПК України встановлено порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя та суд врахували, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні в стані наркотичного сп`яніння особливо тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, що спричинили загибель двох осіб, один з яких є неповнолітнім, за який законом передбачено покарання до 12 років позбавлення волі.

Суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, вказує на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, можливість вчинення незаконного тиску на свідків, потерпілих, з метою зміни ними своїх показань та уникнення від відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, що спростовує доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує, що свідками очевидцями ДТП є друзі обвинуваченого, які були пасажирами в його автомобілі на момент ДТП, а тому наявний ризик незаконного впливу обвинуваченим на своїх друзів з метою надання ними неправдивих показань, що перешкоджатиме встановленню істини у справі. (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Одночасно, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності. Суду не подано відомостей про наявність у обвинуваченого тяжких захворювань, які б унеможливили застосування до нього запобіжного заходу тримання під вартою. Обвинувачений не працює, а відповідно не має легальних джерел доходу, не одружений, не має на утримані малолітніх дітей, що вказує на відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, а відповідно й підтверджує наявність ризику переховуватися від суду. Хоча ОСОБА_8 раніше не судимий, проте вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, за проїзд на заборонений сигнал світлофора, а на теперішній час обвинувачується у вчиненні в стані наркотичного сп`яніння особливо тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, внаслідок якого загинуло дві особи, що може бути оціненим як його небажання стати на шлях виправлення, відповідно наявність ризику вчинення ним нового кримінального правопорушення. (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків, а також не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків. Особисте зобов`язання для особи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, не може попередити вище вказані ризики, визначені п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. До суду не зверталися особи, які викликають довіру, із клопотанням про передачу обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки. До суду не зверталися власники житлового приміщення з клопотанням про надання дозволу щодо використання належного їм приміщення для виконання ОСОБА_8 , передбачених ст.194 КПК України, в разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Суду не подані документи на підтвердження наявності у ОСОБА_8 права власності на нерухоме майно для застосування відбуття в ньому запобіжного заходу домашнього арешту.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність підстав для продовження запобіжного заходу тримання під вартою, передбачених ст.177, ст.178, ст.197, ст.199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Згідно положень п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Розглянути кримінальне провадження в строк дії попередньої ухвали про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою неможливо, оскільки ще не допитані обвинувачений та потерпілі, свідки, не дослідженні докази.

За наведених обставин, відповідно до ст.183, ст.197, 331 КПК України, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 176-178, 194, 331, 370-372, 383, 392, 393 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 08.11.2023 року до 06.01.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1