УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000998 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. З місць відбування покарання звільнився 29.05.2018 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 8 місяців 2 дня,

- обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 1 912,0 грн. Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання. Вважає, що мали місце підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, але під час судового розгляду вони не були враховані судом першої інстанції.

Зазначив, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, потерпіла не має претензій, судимість погашена та у справі відсутні обставини, що обтяжують покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14.06.2023 близько о 20:40 год. ОСОБА_7 , проходячи біля домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , переліз через паркан у двір та утримуючи в руках металевий лом розбив скло та проник до будинку. ОСОБА_7 , діючи таємно, в умовах воєнного стану, умисно, протиправно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії являються непомітними для оточуючих, намагався вчинити крадіжку телевізора торгівельної марки "Xiaomi " модель "L32М5-5АSР" вартістю 7 268,50 грн., належний потерпілій ОСОБА_8 . Разом з цим, протиправні дії ОСОБА_7 були викриті свідком, який припинив протиправні дії та викликав працівників поліції. У зв`язку з чим ОСОБА_7 не довів свій протиправний умисел до кінця з причин, незалежних від його волі, оскільки не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для його доведення, оскільки був зупинений очевидцем.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, поєднаний із проникненням у житло, та його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги, але заяву про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не подавав. Його інтереси представляв захисник ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 до апеляційного суду не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомила. Її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд встановив таке.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції надав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, колегія суддів перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, яке оспорює обвинувачений, та просить про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, судом дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким.

Також при призначенні покарання ОСОБА_7 враховані дані про його особу, а саме те, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює, не має утриманців та не має постійного місця проживання.

Суд першої інстанції врахував обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме, його щире каяття у вчиненому злочину.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому у межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та визначив мінімальне покарання за розміром. Тому відсутні підстави вважати призначене покарання занадто суворим.

Суд вважає, що немає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України про що просить апелянт, з таких підстав.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відсутні обставини, що обтяжують покарання, та претензії з боку потерпілої, вважає, що він може виправитись без ізоляції його від суспільства.

Разом з тим, суд першої інстанції під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 врахував вищевказані обставини, що стало підставою для призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд вважає, що доводи обвинуваченого про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не відповідатиме в повній мірі принципу невідворотності покарання, яке має бути співмірним тяжкості вчиненого та полягати в даному випадку в суттєвих обмеженнях прав засудженого за вчинення тяжкого злочину.

На переконання колегії суддів, є неможливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого злочину на вище наведені дані про особу винного.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3