490/9312/23 22.12.2023
н/п 1-кс/490/7976/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9312/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, а саме на належні ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) банківські рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299): НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 , та належні ОСОБА_5 ( НОМЕР_10 ) банківські рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299): НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ; НОМЕР_13 з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання за вироком суду.

На обґрунтування клопотання вказано, що слідчим управлінням Служби безпеки України в Херсонській області за процесуального керівництва Спеціалізованої екологічної прокуратури Херсонської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000330 від 18.07.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

24.10.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

За результатами проведених слідчих та процесуальних дій у вказаному кримінальному провадженні отримано покази свідків та документи підтверджуючі здійснення господарської діяльності ПСП Агрофірма «Сиваш» на користь держави-агресора та відповідно всупереч національним інтересам України.

Так, 29.08.2022 ПСП Агрофірма «СИВАШ» уклала договір з ООО «НПО «Кубаньзерно» (мова оригіналу) поставки м`якої озимої пшениці у кількості 18000 кг на 99 000 рос. руб. та здійснило оплату товару по платіжному дорученню № 6 у повному обсязі.

30.08.2022 ПСП Агрофірма «СИВАШ» уклала договір з ООО «НПО «Кубаньзерно» (мова оригіналу) поставки насіння озимого ячменю у кількості 4000 кг на 96 000 рос.руб. та здійснило оплату товару по платіжному дорученню № 7 у повному обсязі.

Вказані кошти у подалі сплаченні в бюджет країни-агресора можуть використовуватись Російською Федерацією та її представниками для фінансуваннядій, направлених на зміну меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, для підготовки, планування та ведення війни проти України, а також, для фінансування підривної діяльності на території України та діяльності диверсійно-розвідувальних груп, з метою ослаблення України.

Таким чином, здійснюючи господарську діяльність ПСП Агрофірма «СИВАШ`у секторах економіки, її кінцеві бенефіціари та керівні особи забезпечують високу доходну частину бюджету російської федерації, яка відповідає за війну в Україні, тобто є значним джерелом доходів для ведення війни. Власники вказаних підприємств мають тісні зв`язки з режимом, яким підготовлена ??та ведеться, всупереч статутним документам Організації Об`єднаних Націй, загарбницька війна проти України, в рамках якої здійснюються злочини проти людяності та відбувається геноцид українського народу. У такий спосіб, суб`єкт господарювання та особи, якій його фактично контролюють несуть відповідальність за матеріальну чи фінансову підтримку дій, що підривають або загрожують територіальній цілісності, суверенітету та незалежності України.

Силами та технічними засобами ПСП Агрофірма «СИВАШ» забезпечувалось здійснення ремонту та відновлення пошкодженої військової техніки збройних сил російської федерації, використовувалась сільськогосподарська техніка для будівництва та облаштування фортифікаційних споруд збройних сил рф у вигляді блок-постів та мостопереходів, а також забезпечувались військові рф продуктами харчування та продовольчо-побутовими засобами для підтримання їх боєздатності та оборонно-наступальних можливостей, направлених на порушення суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

ПСП Агрофірма «СИВАШ»в процесі господарювання використовує сільськогосподарську техніку, транспортні засоби, земельні ділянки, побутові, адміністративні та господарські приміщення, що за даними державних реєстрів належать ОСОБА_5 (розмір частки засновника (учасника: 2 530 500 грн.) та його сину ОСОБА_4 (розмір частки засновника (учасника):2 530 500 грн.) що фактично становить цілісний майновий комплекс господарської діяльності вказаного СПД, прибуток від якої розподіляється між вказаними особами.

Таким чином, використовуючи ресурсиПСП Агрофірма «СИВАШ», своє майно та майно членів своєї родини:сина - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у вигляді сільськогосподарської техніки, транспортних засобів, земельних ділянок, об`єктів житлової та комерційної нерухомості підозрюваний ОСОБА_5 сприяє у здійсненні підривної діяльності проти України державою агресором та її представниками.

Крім того, усе майно у вигляді матеріальних, нематеріальних, фінансових активівПСП Агрофірма «СИВАШ»(у якому розмір статутного (складеного) капіталі (пайового фонду) складає 5 061 000 грн. та належить ОСОБА_5 - 2 530 500 грн., або 50% та його сину ОСОБА_4 - 2 530 500 грн., або 50%) та воно використовується для підготовки, планування, фінансування та ведення агресивної війни проти України, зокрема, шляхом сплати відповідних податків та зборів до бюджетів усіх рівнів російської федерації.

Так, встановлено, що ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) має наступні рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299):

- НОМЕР_2 ;

- НОМЕР_3 ;

- НОМЕР_4 ;

- НОМЕР_5 ;

- НОМЕР_6 ;

- НОМЕР_7 ;

- НОМЕР_8 ;

- НОМЕР_9 .

Постановою прокурора від 11.12.2023 зазначені рахунки ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000330 від 18.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Також, встановлено, що у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_10 ) у АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299) наявні наступні рахунки:

- НОМЕР_11 ;

- НОМЕР_12 ;

- НОМЕР_13 .

Санкція ч.2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна, тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання є необхідність у накладенні арешту на майно, а саме банківські рахунки підозрюваного ОСОБА_5 .

Посилаючись на те, що з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою запобігання можливості приховування, використання, перетворення, передачі, відчуження засобів та знаряддя вчинення злочину, а також на те, що санкція ч.2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна, прокурор просить про накладення арешту вказані рахунки, належні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, забезпечення відшкодування шкоди, збереження речових доказів.

Також прокурор просив про розгляд клопотання без участі особи, у володінні та власності якої знаходиться вказане нерухоме майно та з метою унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням викладеного, наявні підстави для розгляду клопотання про накладення арешту на майно без повідомлення підозрюваного, що не позбавляє вказаних осіб в подальшому права на звернення до суду з відповідними клопотаннями в разі задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

У судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Вивчивши доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, за наступних обставин.

Так, згідно з інформацією Центральної виборчої комісії від 09.03.2023№ 21-22-315 та рішенням сесії Новотроїцької селищної ради Генічеського району Херсонської області VIIIскликання від 26.11.2020 № 1, 25 жовтня 2020 року відбулися чергові та перші вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, внаслідок чого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був обраний депутатом Новотроїцької селищної ради Херсонської області від місцевої організації Політичної партії «Опозиційна платформа за життя» на перших місцевих виборах депутатів цієї ради.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, на права, свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування» депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення.

За змістом ст. 1, п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 № 93-IV статус депутата визначається Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Депутат, здійснюючи депутатські повноваження, повинен керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано. Депутат повинен не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях, а повинен керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності та зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів.

Як депутат Новотроїцької селищної ради Генічеського району Херсонської області ОСОБА_5 має повноваження і обов`язки та несе відповідальність за дотримання вказаних нормативних актів, зміст яких йому достовірно відомий.

Згідно з Конституцією України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Усупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи в порушення вимог п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями: № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави:

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98- ВР та Федеральним Законом РФ від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2, 3 зазначеного Договору рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статі 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території.

22 лютого 2022 року президент рф направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил (далі ЗС) РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині ранку президент РФ публічно оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану, строк дії якого в подальшому продовжено.

Так, 24.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин указаної території.

У період з 24.02.2022 по цей час більшу частину території Херсонської області, у тому числі Новотроїцьку селищну громаду Генічеського району Херсонської області, захоплено військовослужбовцями ЗС РФ і вона знаходиться під тимчасовою окупацією держави-агресора, що визначено Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами від 13.01.2023 № 14, від 09.02.2023 № 41, від 20.02.2023 № 56, від 06.03.2023 №80, від 09.03.2022 №84, від 25.04.2023 №125).

Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована рф територія України (далі тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Достовірно знаючи про вищевказані обставини, які є загальновідомим фактом, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи засновником та керівником приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Сиваш», депутатом Новотроїцької селищної ради Генічеського району Херсонської області від місцевої організації політичної партії «Опозиційна платформа за життя», який обраний на перших місцевих виборах відповідної ради 25.10.2020, фактично проживаючи в смт Новотроїцьке Генічеського району Херсонської області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань та життєвого досвіду для розуміння факту захоплення Російською Федерацією з 24.02.2022 та подальшої окупації території смт Новотроїцьке Генічеського району Херсонської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, переслідуючи мету заподіяння шкоди суверенітету, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, прийняв рішення допомагати РФ у цій підривній діяльності у період воєнного стану, тобто передбачав, усвідомлював характер своїх суспільно небезпечних дій і бажав настання суспільно небезпечних наслідків.

Підтримуючи дії представників РФ, направлені на ослаблення національних інтересів України, зміни меж її території і поширення на неї впливу РФ, становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння державі-агресору її представникам у порушенні суверенітету України та її окупації, перешкоджання її економічному розвитку та євроінтеграційному курсу, встановлення контролю над політичними та економічними процесами в України, ОСОБА_5 , не склавши повноважень депутата як представника Українського народу Новотроїцької селищної ради Генічеського району Херсонській області та діючи всупереч його інтересам, з початку широкомаштабного вторгнення Росії на територію України і до теперішнього часу здійснив комплекс активних дій, направлених на підрив основ національної безпеки та завдання шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , здійснюючи діяльність щодо надання допомоги іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди державній та економічній безпеці України, користуючись статусом керівника приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «Сиваш» (далі ПСП Агрофірма «Сиваш») та депутата селищної ради як представника Українського народу, що забезпечив його впливовість та популярність серед місцевого населення, у лютому-березні 2022 року, перебуваючи в смт Новотроїцьке, та на території бази підприємства ПСП Агрофірма «Сиваш» Херсонської області, під час зустрічей з населенням агітував до адаптації місцевого населення до порядків та законів РФ, закликав до співпраці з країною-агресором представників бізнесу та аграріїв Херсонської області. Крім того, під примусом звільнення з роботи працівників ПСП Агрофірма «Сиваш», тим самим здійснюючи на них моральний та матеріальний тиск, порушуючи конституційні права громадян України, зобов`язував працівників вказаного підприємства голосувати на референдумі за незаконне приєднання до РФ, погрожуючи звільненням з роботи.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору у здійсненні підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди державній та економічній безпеці України, 02.12.2022 ОСОБА_5 зареєстрував у федеральній податковій службі РФ ООО «Агрофірма СИВАШ»(ІПН ), тим самим забезпечив надходження активів у вигляді податків від діяльності вказаного підприємства до бюджету країни-агресора.

Водночас, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору у здійсненні підривної діяльності проти України, з метою завдання шкоди державній та економічній безпеці України, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2023 року, ОСОБА_5 через підконтрольне йому ООО «Агрофірма СИВАШ» вивіз сільськогосподарську продукцію з окупованої території для її подальшого перевезення до морських портів РФ та тимчасово окупованої території АР Крим, звідки морськими судами її направлено до інших країн під виглядом експортної продукції РФ, з метою забезпечення економічної стабільності країни-агресора, усвідомлюючи при цьому завдання шкоди національним інтересам України.

Також ОСОБА_5 на території ПСП Агрофірма «Сиваш» силами та технічними засобами зазначеного підприємства забезпечував здійснення ремонту та відновлення пошкодженої військової техніки збройних сил РФ, надавав сільськогосподарську техніку для будівництва та облаштування фортифікаційних споруд збройних сил РФ у вигляді блок-постів та окопів, а також забезпечував військових РФ продуктами харчування та продовольчо-побутовими засобами для підтримання їх боєздатності та оборонно-наступальних можливостей, направлених на порушення суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України, створюючи негативні умови для деокупації захопленої РФ території Херсонської області.

24.10.2023 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Матеріалами клопотання доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 111 ККУ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Згідно з клопотання, встановлено, що ОСОБА_4 ), відомості про вручення підозри якому у кримінальному провадженні відсутні, має наступні рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299):

- НОМЕР_2 ;

- НОМЕР_3 ;

- НОМЕР_4 ;

- НОМЕР_5 ;

- НОМЕР_6 ;

- НОМЕР_7 ;

- НОМЕР_8 ;

- НОМЕР_9 .

Постановою прокурора від 11.12.2023 зазначені рахунки ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 ) АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000330 від 18.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Крім того, встановлено, що у ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_10 )який є підозрюваним у кримінальному провадженні, у АТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299) наявні наступні рахунки:

- НОМЕР_11 ;

- НОМЕР_12 ;

- НОМЕР_13 .

Дані про наявність на вказаних рахунках грошових коштів, як майна, на яке б необхідно було накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, належності цих грошових коштів підозрюваному у кримінальному провадженні, у матеріалах клопотання відсутні.

Також у матеріалах клопотання та постанові прокурора про визнання рахунків речовими доказами відсутні відомості щодо існування ознак, як матеріального обєкту, за якими вказані рахунки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому йдеться саме про арешт майна, належність якого певнй особі є безспірною.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч.2ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Щодо накладення арешту на майно ОСОБА_4 , який підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні не є, то у клопотанні про накладення арешту на майно прокурор вказав, що в даному випадку вищевказане майно слід вважати речовим доказом по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, для запобігання можливості його приховування, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно.

Однак, прокурором не доведена така мета забезпечення арешту, як збереження речових доказів, для запобігання їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення.

У клопотанні прокурор, посилаючись необхідність збереження речових доказів, взагалі не вказує як на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, так і того, що вказане у клопотанні майно банківські рахунки належні ОСОБА_4 , містять ознаки речового доказу у справі та може бути безпосередньо використані як доказ у кримінальному провадженні та як доказ чого саме у їх фізичному вигляді.

У матеріалах клопотання відсутні дані про те, що самі по собі розрахункові рахунки, про які йдеться у клопотання відповідають критеріям речового доказу відповідно до положень ст. 98 КПК України, згідно з якими речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті

Тобто, підстави вважати, що розрахункові рахунки, належні як ОСОБА_5 , так і ОСОБА_4 , про накладення арешту на які йдеться у клопотанні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відсутні.

З цих підстав відсутні підстави для накладення на них арешту з метою їх збереження як речлових доказів.

Крім того, щодо накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме належні йому банківські рахунки, то у клопотанні про накладення арешту прокурор вказав, що оскільки санкція ч.2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна, з метою конфіскації майна, як виду покарання, забезпечення відшкодування шкоди, виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме належні йому банківські рахунки.

Проте самі по собі банківські рахунки не є майном, яке може підлягати конфіскації як виду покарання. Прокурор не просить про накладення арешту саме на майно- грошові кошти, як не вказує і про наявність на цих рахунках будь-яких грошових коштів, які б належали підозрюваному.

Оскільки банківські рахунки самі по собі не є майном, на яке розповсюджується можливість застосування конфіскації, при цьому прокурор в порушення вимог п. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України, обґрунтовуючи необхідність забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, не зазначає конкретні розміри коштів, які перебувають на банківських рахунках підозрюваного ОСОБА_5 , з доданих до клопотання матеріалів вбачається, що прокурором навіть не встановлювалися такі відомості за такого слідчий суддя приходить до висновку, що в цій частині клопотання задоволенню не підлягає.

У зв`язку з наведеним, клопотання прокурора про накладення арешту на майно є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні прокурора відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000330 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1