Справа №463/8258/23
Провадження №1-кс/463/6896/23
У Х В А Л А

21 вересня 2023 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_8 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000077 від 19.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.5 ст.426-1 КК України, до підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , водія роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «старший солдат», раніше не судимого,

підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст. 146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, із поміщенням до ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Клопотання мотивує тим, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові перебуває кримінальне провадження № 0000077 від 19.09.2023 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч. 2 ст. 146 КК України.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.146 КК України, тобто у незаконному позбавлені волі людини, щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, із застосуванням зброї, і здійснюване протягом тривалого часу.

Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.127 КК України, зокрема у катуванні, тобто будь-якому умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненому з метою примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, у тому числі отримати інформацію, зізнання та з метою залякування, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Зокрема, за даними слідства, старший солдат ОСОБА_7 , проходить військову службу на посаді водія роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 діючи всупереч інтересам служби, будучи співробітником-військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи військове звання старший солдат, здійснюючи функції представника влади, у розумінні примітки 1 до ст. 127 КК України, тобто будучи службовою особою, нехтуючи вимогами статей 3, 28, 29 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; діючи за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальні правопорушення, а саме, незаконне позбавленні волі та катування за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.09.2023 близько о 16 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , майором ОСОБА_9 , отримано громадянина ОСОБА_10 від співробітників державної прикордонної служби, після чого, всупереч волі ОСОБА_10 вчинено незаконні дії щодо примусового утримання і незаконного позбавлення волі останнього, з метою примушування його до проходження військово-лікарської комісії та з подальшим призовом на військову службу по мобілізації, незаконно утримували останнього, який був позбавлений можливості вільного пересування та або обрання місця свого перебування, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 09.09.2023 16 год. 00 хв по 13 год. 00 хв. 19.09.2023, аж до моменту прибуття за викликом співробітників правоохоронного органу.

Також, 12.09.2023 близько о 15 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із начальником відділення обліку мобілізаційної роботи заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , майором ОСОБА_9 , отримано громадянина ОСОБА_11 від співробітників державної прикордонної служби, після чого вчинено незаконні дії щодо примусового утримання і незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_11 з метою примушування його до проходження військово-лікарської комісії та з подальшим призовом на військову службу по мобілізації, знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 12.09.2023 15 год. 30 хв. по 13 год. 00 хв. 19.09.2023, до моменту прибуття за викликом співробітників правоохоронного органу.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що у період незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_11 , 19.09.2023 приблизно о 11 год. 30 хв., старший солдат ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із майором ОСОБА_9 і в його присутності, знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , з метою придушення його волі з метою залякування громадянина ОСОБА_11 та громадянина ОСОБА_10 , для їх подальшого позбавлення волі, спрямоване на заподіяння останнім сильного фізичного болю та морального страждання, з метою примусити ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинити дії щодо мобілізації, пройти військово-лікарську комісію, які суперечили їх волі, застосував фізичну силу, а саме діючи умисно, наніс громадянину ОСОБА_11 удари рукою із застосуванням пістолета в область голови і тулуба, а також наніс удар рукою в область голови громадянину ОСОБА_10 , спричинивши вищевказаним двом громадянам фізичний біль і моральне страждання, з метою їх подальшого позбавлення волі і незаконного утримання.

При цьому, у період незаконного позбавлення волі громадянина ОСОБА_11 , 19.09.2023 приблизно о 11 год. 30 хв. старший солдат ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб із майором ОСОБА_9 і в його присутності, знаходячись у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , з метою придушення його волі з метою залякування громадянина ОСОБА_11 та громадянина ОСОБА_10 , для їх подальшого позбавлення волі, спрямоване на заподіяння останнім сильного фізичного болю та морального страждання, з метою примусити ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинити дії щодо мобілізації, пройти військово-лікарську комісію, які суперечили їх волі, застосував фізичну силу, а саме діючи умисно, наніс громадянину ОСОБА_11 удари рукою із застосуванням пістолета в область голови і тулуба, а також наніс удар рукою в область голови громадянину ОСОБА_10 , тим самим спричинивши їм сильний фізичний біль та моральне страждання.

Обґрунтованість підозри доводиться зібраними доказами. ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочин), за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Продовжуючи перебувати на військовій службі, у разі відсутності запобіжного заходу до ОСОБА_7 , останній може впливати на свідків, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а саме маючи певні навички використання зброї як військовослужбовець, перебуваючи на волі може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, вчинити неправомірні дії відносно своїх командирів, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Вказаним в сукупності обґрунтовується необхідність обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу.

Прокурори в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених у такому. Вважають, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, з приводу чого клопотання просять задовольнити. Обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Підозрюваний ОСОБА_7 під час розгляду клопотання вказав, що є військовослужбовцем, завжди поводить себе належним чином, зобов`язався співпрацювати з слідством. Вважає, що застосуванню до нього підлягає запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Захисники проти задоволення клопотання заперечили, вважають повідомлену ОСОБА_7 підозру необґрунтованою, вказали, що можлива протиправна поведінка підозрюваного була спровокована поведінкою потерпілих, які в умовах воєнного стану під час повномасштабного збройного вторгнення російської федерації, будучи військовозобов`язаними, з метою уникнення мобілізації незаконно перетнули державний кордон України з Польщею, в подальшому уникали проходження військово-лікарської комісії. Після чого перебуваючи в ТЦК один з потерпілих ображав честь та гідність підозрюваного, як військовослужбовця та порочив формений одяг військовослужбовця збройних сил України. Також просили врахувати, що підозрюваний є учасником бойових дій, залучався та брав безпосередню участь у здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі із стримування збройної агресії російської федерації, в подальшому під час повномасштабного вторгнення в Україну російської федерації брав участь у бойових діях та отримав бойове травмування.

З врахуванням наведеного, вважають заявлені слідством ризики недоведеними, вважають, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби за місцем його реєстрації.

Оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

До Єдиного реєстру досудового розслідування 19.09.2023 року за номером 0000077 від 19.09.2023 внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.127, ч.5 ст.426-1 КК України.

Про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.146 КК України ОСОБА_7 повідомлено 20.09.2023.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані обставини слідчий суддя розглядатиме окремо.

Чи існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину?

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Крім того, як зазначає ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність ( «СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:

-протоколами допиту потерпілих;

-протоколом огляду інтернет сторінок та відеозапису;

-протоколами допиту свідків;

При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів.

Також, виходячи з фактичних обставин справи, на даний час слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_7 .

Відтак, керуючись стандартом «обґрунтована підозра» слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому слідчий суддя відкидає всі аргументи сторони захисту про відсутність доказів, які підтверджують зазначені у клопотанні ризики, а оцінку цих ризиків проведе з точки зору доказів, які підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість здійснити відповідні дії на шкоду інтересам кримінального провадження.

В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детального розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Чи існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду?

Такий ризик слідчий суддя оцінить в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного.

Санкції статтей, за якими підозрюється ОСОБА_7 , передбачають покарання в тому числі у виді обмеження волі та позбавлення волі на строк до п`яти та до десяти років. В силу вимог статті 12 КК України, вказані злочини є відповідно тяжким та нетяжким.

В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Крім того, суд притримується висновку, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») п. 58).

Як уже зазначалось вище, існує обґрунтована підозра щодо вчинення в тому числі тяжкого злочину.

Сам підозрюваний має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, є військовослужбовцем збройних сил України, учасником бойових дій, брав безпосередню участь у здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі із стримування збройної агресії російської федерації. Отримав бойове травмування.

Також, слід врахувати, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу який би підтверджував протилежне.

Вказане в сукупності свідчить про те, що ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду органом досудового розслідування не доведено.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності даного ризику слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, слід врахувати, що вплив на свідків може здійснюватись в силу авторитету підозрюваного внаслідок здобутих зв`язків під час несення військової служби.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що ризик впливу на свідків існує і він не є мінімальним.

Щодо ризику продовження вчинення кримінальних правопорушень, а саме самовільного залишення місця служби, дезертирства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вчинення інших тяжких та особливо тяжких військових злочинів, виходячи із поведінки і характеристики діянь останнього.

При оцінці даного ризику слідчий суддя приходить до висновку про те, що як заначалось вище, підозрюваний як за місцем проживання так і за місцем військової служби характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій, що на думку слідчого судді виключає можливість його дезертирства та вчинення інших військових злочинів, тому даний ризик є недоведеним.

Також при оцінці заявлених ризиків слідчий суддя враховує відображену на загальнодоступному в інтеренет мережі відеозаписі провокативну поведінку одного з потерпілих, яка порочить високе звання військовослужбовця збройних сил України в умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України.

У підсумку, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Значення інших обставин в контексті встановлених ризиків.

Докази, які підтверджують винуватість підозрюваного слідчий суддя вважає вагомими, враховуючи також той факт, що доказів про протилежне сторона захисту не надала.

Підозрюваний народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , є військовослужбовцем збройних сил України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні малолітню дитину.

Також відсутня інформація про наявність в підозрюваного тяжких патологічних захворювань, про що також не зазначала сторона захисту. Останній зазнав бойового травмування.

Як уже зазначалось вище, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки.

Ніщо не свідчить про те, що репутація підозрюваного є поганою.

Підозрюваний не судимий. Даних про те, що до нього застосовувались раніше запобіжні заходи клопотання не містить, як і не містить інформації про повідомлення підозрюваному про вчинення іншого кримінального правопорушення.

Проте такі обставини в світлі наведених вище фактичних даних та характеристики кримінальних правопорушень, у яких підозрюється, не є настільки переконливими та вагомими, щоб виключити необхідність обрання запобіжного заходу, хоча слід визнати, в певній мірі вони зменшують значимість доведених ризиків.

Чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК?

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам слід врахувати, що така оцінка стосується перспективних фактів. Зокрема, використовується стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам лише за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

Як уже зазначалось вище, в межах даного кримінального провадження стороною обвинувачення доведено існування одного ризику передбаченого ст. 177 КПК України.

Виходячи із наведеного, слідчий суддя погоджується з тим, що перелічені вище докази вказують на те, що підозрюваний причетний до вказаних у повідомленні про підозру кримінальних правопорушень, а підозра є достатньо обґрунтованою.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого про те, що один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які окремо розглянуті слідчим суддею вище існує.

Дійсно, згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Разом з тим, у відповідності до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Отже, виходячи з того, що існує ризик, передбачений ст.177 КПК України слідчий суддя погоджується із доводами слідчого про необхідність обрання до підозрюваного запобіжного заходу, який буде сприяти виконанню ним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами, про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належну поведінку затриманого та виконання ним обов`язків, передбачених ст.177 КПК України.

Так, у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], пункти 86-91 ЄСПЛ вказав, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції.

З врахуванням того, що із долучених захистом доказів вбачається, що підозрюваний є військовослужбовцем, учасником бойових дій, під час бойових дій отримав бойове травмування, має постійне місце проживання, що вказує на його міцні соціальні зв`язки, слідчий суддя не вбачає підстав для обрання підозрюваному найтяжчого запобіжного заходу, а тому йому слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який фактично обмежує свободу пересування підозрюваного і з врахуванням покладених на нього обов`язків відповідатиме меті і завданням запобіжного заходу.

А тому слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та одночасно приймає рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати вказане помешкання без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово.

Керуючись вимогами статей 176-178, 181, 183, 194, 395 КПК України, слідчий судя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 - відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії запобіжного заходу згідно цієї ухвали закінчується 20 листопада 2023 року.

Ухвалу передати до Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області для негайного виконання і постановки на облік підозрюваного ОСОБА_7 , про що необхідно повідомити слідчого.

Контроль за виконанням ухвали в частині покладення обов`язків покласти на слідчого.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 26.09.2023 о 13.50 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1