ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/8689/22 Номер провадження 11-кп/814/1155/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2020 року за №0000262, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 11 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Мала Данилівка Дергачівського р-ну Харківської обл., проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

закрито кримінальне провадження за:

ч.1 ст.191 КК України - зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України за зміною обстановки;

ч.ч.1, 4 ст. 358 КК України - зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_7 повністю визнала свою винуватість, щиро розкаялась у вчиненому, раніше не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, є особою похилого віку (69 років), пенсіонеркою, ветераном праці, позитивно характеризується, з посади листоноші вийшла на пенсію у травні 2023 року за власним бажанням, добровільно відшкодувала потерпілій ОСОБА_9 шкоду в повному обсязі, що свідчить про втрату суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, та її особи внаслідок зміни обстановки.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на час судового розгляду сплинули строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.ч.1, 4 ст. 358 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що вона, обіймаючи посаду листоноші першого класу ВПЗ №40 Харківської дирекції АТ «Укрпошта», будучи матеріально відповідальною особою, діючи з корисливим мотивом, 05 червня 2020 року з 09 години 46 хвилин до 16 години 30 хвилин підробила офіційний документ «службовий чек на одержання переказу одержувачем ОСОБА_9 ПН 55 від 05 червня 2020 року», який видається підприємством і надає права, а саме виконавши в ньому неправдиві записи: «паспорт НОМЕР_1 07.01.2000 г. Ленінськ РВХМУ г. Харьков» та поставивши підпис у графі «переказ виплатив» на одержання переказу від імені ОСОБА_9 , із метою подальшого використання згаданого документа, та привласнила грошові кошти в сумі 3 000 гривень, які ОСОБА_7 були ввірені для вручення ОСОБА_9 як грошової допомоги. Затим цього ж дня о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_7 використала завідомо підроблений нею зазначений вище документ, подавши його до ВПЗ №40 м. Харків із відміткою про нібито отримання ОСОБА_9 належного їй переказу.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за: ч.1 ст.191 КК України як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі; ч.1 ст. 358 КК України - підроблення офіційного документа, який видається підприємством і надає права, з метою його використання підроблювачем; ч.4 ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 11 грудня 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд: постановив одне судове рішення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності водночас за двома підставами - за ст.ст.48 та 49 КК України; дійшов помилково висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України, не врахувавши те, що вона до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, вже вчинила інше кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, а також ті обставини, що обвинувачена звільнилась із посади листоноші та перебуває на пенсії, не є зміною обстановки, внаслідок чого остання та вчинене нею кримінальне правопорушення переставали би бути суспільно небезпечними.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченої проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо наявності підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.ч.1, 4 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження щодо неї в цій частині, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржувана ухвала не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи з п.п.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону ; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання прокурора на істотне порушення вимог КПК України з огляду на постановлення місцевим судом одного судового рішення про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності водночас за двома підставами - за ст.ст.48 та 49 КК України, колегія суддів уважає неспроможними.

Нормами кримінального закону передбачено звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із: закінченням строків давності - в ст.49 КК України; зміною обстановки - в ст.48 КК України.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (як за ст.48 КК України, так і за ст.49 КК України). Відповідне судове рішення постановляється судом у формі ухвали.

Положення КПК України не містять заборони щодо постановлення судом одного процесуального рішення щодо однієї особи в межах пред`явленого їй обвинувачення за результатами розгляду декількох клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, зокрема, у зв`язку із закінченням строків даності та зміною обстановки. При цьому, така позиція не тільки не суперечить вимогам чинного кримінального процесуального закону, але й принципу правової визначеності як складової верховенства права, а тому відсутні підстави для висновку про наявність істотних порушень вимог КПК України в цій частині.

Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про безпідставне звільнення судом першої інстанції ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України на підставі ст.48 КК України.

Згідно зі ст.48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин (в редакції Закону України на час вчинення кримінального правопорушення - особу, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості), може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

При цьому, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.48 КК України - це право, а не обов`язок суду, який вирішує дане питання.

Статтею 48 КК України передбачено дві окремі самостійні підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки коли 1) вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності або 2) ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Втратою діянням суспільно небезпечного характеру є або повна втрата ним суспільної небезпечності, або втрата її в такій мірі, за якої діяння через малозначність не визнається кримінальним правопорушенням, оскільки воно не заподіяло і не здатне заподіяти істотну шкоду охоронюваним законом суспільним відносинам (ч.2 ст.11 КК України).

Така втрата має місце насамперед унаслідок швидких змін у тих чи інших сферах життя суспільства, за яких законодавець не встигає відповідним чином змінити ознаки складу кримінального правопорушення, ухвалити рішення про його декриміналізацію, за умови, що діяння, яке є суспільно небезпечним у момент його вчинення, втрачає цю властивість через зміни, що сталися у суспільстві, державі тощо.

За другою підставою необхідною умовою застосування приписів ст.48 КК України є встановлення того, що протягом певного часу обстановка, яка оточувала особу на момент вчинення кримінального правопорушення, змінилась таким чином, що позитивно впливає на неї і робить неможливим чи маловірогідним вчинення цією особою нового тотожного або однорідного злочину. Висновок про те, що особа перестала бути суспільно небезпечною, суд повинен зробити на підставі комплексного вивчення обстановки життєдіяльності суб`єкта та її впливу на його поведінку.

При вирішенні ж питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки, за якої особа чи вчинене нею діяння перестали бути суспільно небезпечними, суд має зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно виявилась зміна обстановки, що зумовила втрату суспільної небезпечності діяння або особи, яка його вчинила. Застосування ст.48 КК України з посиланням на так звану недоцільність притягнення до кримінальної відповідальності за відсутності зміни обстановки, що потягла втрату суспільної небезпечності діяння чи винної в його вчиненні особи, є неприйнятним.

Однак суд першої інстанції не дотримався вказаних вище вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Пославшись на зміну обстановки, внаслідок якої ОСОБА_7 перестала бути суспільно небезпечною та вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України, втратило суспільну небезпечність, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні те, що вона повністю визнала свою винуватість, щиро розкаялась у вчиненому, раніше не притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, є особою похилого віку (69 років), пенсіонеркою, ветераном праці, позитивно характеризується, з посади листоноші вийшла на пенсію у травні 2023 року за власним бажанням, добровільно відшкодувала потерпілій ОСОБА_9 шкоду в повному обсязі.

Проте оскаржувана ухвала не містять обґрунтування того, що в суспільстві чи державі відбулися такі зміни, що дають підстави сприймати інкриміноване ОСОБА_7 привласнення чужих грошових коштів, які були їй ввірені, як таке, що втратило суспільну небезпечність.

Також місцевий суд не здійснив і комплексного аналізу обстановки життєдіяльності обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення та не навів належного мотивування свого висновку про те, яким чином факт виходу ОСОБА_7 на пенсію за власним бажанням, відшкодування нею потерпілій шкоди та наведені вище характеризуючі дані щодо особи обвинуваченої вплинули на її поведінку в такий спосіб, що вона перестала бути суспільно небезпечною та унеможливили чи зробили маловірогідною можливість вчинення нею в подальшому нового аналогічного чи однорідного кримінального правопорушення.

Натомість, судом першої інстанції вказано відомості щодо ОСОБА_7 за відсутності зміни обстановки, яка потягла втрату суспільної небезпечності діяння чи обвинуваченої, що є неприйнятним.

На думку колегії суддів, перераховані в оскаржуваному судовому рішенні дані та обставини в аспекті застосування приписів ст.48 КК України не свідчать про наявність підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України, пов`язане з розкраданням чужого майна (грошової допомоги, призначеної іншій особі), безпосереднім об`єктом якого є право власності на майно, що є особливим об`єктом кримінально правової охорони відповідно до приписів Конституції та КК України. Окрім того, предметом розкрадання в кримінальних правопорушеннях такого виду (кримінальних правопорушеннях проти власності) може бути майно, як державної та комунальної, так і приватної власності, посягання на яке не пов`язується з обов`язковим зайняттям особою певної посади.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено відсутність притаманних визначеному в ст.48 КК України звільненню змін, які би вказували про те, що ОСОБА_7 чи вчинене нею діяння втратили суспільну небезпечність унаслідок зміни обстановки, та наявність такої обстановки.

Ураховуючи викладене вище, висновок місцевого суду про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України у зв`язку зі зміною обстановки є необґрунтованим і помилковим.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, а тому оскаржувану ухвалу в частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо неї за ч.1 ст.191 КК України належить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в цій частині. У зв`язку з цим, інші доводи апеляційної скарги з приводу помилкового застосування положень ст.48 КК України не аналізуються.

Під час нового розгляду необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд згідно з положеннями КПК України, за наслідком чого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 11 грудня 2023 року в частині звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за ч.1 ст.191 КК України за зміною обстановки на підставі ст.48 КК України скасувати та призначити в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і в частині скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції оскарженню не підлягає. В іншій частині ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4