Справа № 750/492/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/45/24
Категорія - щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР . Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

24 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі заявниці ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 172, 364 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що викладені в заяві ОСОБА_6 обставини не містять відомостей про кримінальне правопорушення з боку посадових осіб АТ «Укрпошта», або відомостей, які б вказували на ознаки кримінального правопорушення та слугували б підставою для їх внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до ст. 214 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити її скаргу та зобов`язати уповноважених осіб ЧРУП ГУНП в Чернігівській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення посадовими особами АТ «Укрпошта» кримінальних правопорушень.

Крім цитування статей та положень Кримінального процесуального Кодексу України, вказує на те, що в поданій 10 січня 2024 року заяві нею були викладені всі обставини, які вказують на вчинення кримінальних правопорушень, за які передбачена кримінальна відповідальність за статтями 364, 172 КК України.

Вважає, що бездіяльність Чернігівського РУП суперечить вимогам ст. 214 КПК та призвела до того, що за її заявою не розпочате досудове розслідування, чим порушені її процесуальні права, як заявника. При цьому, звертає увагу, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Апелянт вказує, що нею оскаржується бездіяльність Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, до прокуратури із заявою вона не зверталась, з чого слідує, що її заява в прокуратурі відсутня. Не зважаючи на це, слідчий суддя наділив процесуальними правами у справі про оскарження бездіяльності поліції особу, яка не має до неї відношення і чия бездіяльність нею не оскаржувалась, - прокурора ОСОБА_7 . В той же час, в матеріалах справи відсутнє доручення прокурору ОСОБА_7 представляти Чернігівську окружну прокуратуру, як сторону в справі за її скаргою до управління поліції. Тобто, виникає питання, на яких підставах вказаний прокурор брала участь в судовому засіданні й просила слідчого суддю відмовити в задоволенні її скарги.

Існування судового порядку оскарження бездіяльності ґрунтується на закріпленому у ст. 214 КПК обов`язку слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності знак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що узгоджується з імперативними положеннями ч. 4 ст. 214 КПК, відповідно до яких відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Кримінальний процесуальний Кодекс не вимагає аналізу заяви про кримінальне правопорушення на предмет наявності доказів і від слідчого судді.

В ухвалі слідчого судді після констатації імперативної вимоги ч. 1 ст. 214 КПК наводяться власні домисли про те, що окремі заяви про кримінальні правопорушення можуть не вноситися до ЄРДР, що на думку апелянта, не відповідає імперативності закону. Вимога слідчого судді про надання заявником всіх доказів, без надання яких заява про кримінальне правопорушення не може бути внесена до ЄРДР, суперечить змісту ст. 214 КПК, яка не вимагає від заявника надання доказів.

Аналіз змісту поданої зави та висновку слідчого судді про те, до чого вона зводиться, є нічим іншим, як викривленням повідомлених заявником фактів та грубим порушенням прав апелянта, як заявника. Оцінка фактичних обставин, здійснена у такий спосіб, а також використання таких формулювань є неприпустимим у процесуальних рішеннях слідчого судді з огляду на стадію кримінального провадження.

Апелянт переконана в тому, що її заява містить достатні відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення, в ній повідомлені окремі відомі їй факти. Обов`язок слідчого не пізніше 24 годин після отримання заяви внести до ЄРДР відомості та короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення у відповідності до обставин, наведених заявником, і здійснити лише попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Якщо із звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР із подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Заслухавши доповідача, заявницю, яка підтримала доводи апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді вважала необґрунтованою та незаконною, просила її скасувати та зобов`язати слідчого внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за поданою заявою про вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Частиною 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянт, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає апелянт.

З матеріалів справи убачається, що заява ОСОБА_6 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення посадовими особами АТ «Укрпошта» від 10 січня 2024 року була прийнята та зареєстрована Чернігівським районним управлінням поліції, викладені в ній відомості були перевірені, доводи про наявність в діях вказаних заявницею осіб ознак кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим у внесенні вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було відмовлено.

Отже, посадовими особами Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області були повністю виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України.

При цьому, виходячи зі змісту положень ст. 214 КПК України, саме слідчий або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. До Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає ОСОБА_6 , ці відомості мають бути перевірені слідчим або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. В свою чергу КК України визначає вичерпний перелік суспільно небезпечних діянь, які є злочинами та характеризує, у чому саме полягає об`єктивна та суб`єктивна його сторони, кваліфікуючі ознаки та інше.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Так, ОСОБА_6 звернулась до Чернігівського РУП із заявою про вчинення кримінальних правопорушень посадовими особами АТ «Укрпошта», аналізуючи зміст якої можна встановити, що в заяві йдеться про незгоду заявниці з виданою генеральним директором АТ «Укрпошта» довіреністю від 04.07.2023, якою виконувачу обов`язків начальника відділу сервісного обслуговування персоналу Чернігівського регіону АТ «Укрпошта» ОСОБА_8 надано право на звільнення працівників, в результаті чого ОСОБА_6 була звільнена із займаної посади.

У поданій заяві ОСОБА_6 ставить питання про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 172 та 364 КК України. При цьому, заява ОСОБА_6 не містить об`єктивних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення зазначеною в повідомленні особою кримінально-караного діяння, не надано відомостей щодо істотності завданої шкоди діями посадової особи, що є об`єктивною стороною ст. 364 КК України,про яку йдеться у заяві, загалом не надано жодних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Категорично невірним є тлумачення вимог кримінального процесуального закону ОСОБА_6 в тій частині, що правоохоронні органи зобов`язані вносити будь-які відомості та щодо будь-яких осіб до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не перевіряючи обґрунтованість та доведеність повідомлених обставин, адже такими обов`язками не наділений ні слідчий, ні прокурор, ні тим більше слідчий суддя.

Кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Під час судового розгляду слідчий суддя перевірив наведені ОСОБА_6 фактичні обставини, які вона вважає кримінально карними діями посадових осіб АТ «Укрпошта», про що надав обґрунтовану відповідь, як того і вимагають положення кримінального процесуального законодавства в частині обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. За межі наданих йому повноважень, як помилково вважає апелянт, слідчий суддя не виходив.

Так, ОСОБА_6 було відмолено у внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань з вказівкою на те, що подана нею заява не містила достатніх доводів вважати, що вказаними нею особами було вчинене будь-яке кримінальне правопорушення. Така позиція в судовому засіданні була підтримана і прокурором.

Здійснюючи судовий контроль за органом досудового розслідування, слідчий суддя уповноважений на перевірку повідомлених заявником обставин (у даному випадку це повідомлення про вчинення кримінального правопорушення), а також на перевірку підстав, з яких заявнику було відмовлено у внесенні таких відомостей та з`ясування питання, чому орган досудового розслідування дійшов до висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проаналізувавши викладені заявницею обставини, які вона вважає вчиненням кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, доводи слідчого судді на спростування доводів заявниці, колегія суддів приходить до висновку, що твердження ОСОБА_6 ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за будь-якою зі статей Кримінального кодексу України.

Помилковим є переконання ОСОБА_6 , що вона наділена безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена нею особа вчинила кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, оскільки заява ОСОБА_6 була прийнята та зареєстрована Чернігівським РУП ГУНП в Чернігівській області, викладені у ній доводи були перевірені, заявниці було відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з тих підстав, що повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не містить жодних об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення злочину, а слідчий суддя перевірив доводи заявниці та надав вмотивовані відповіді на всі доводи скарги, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та зміні або скасуванню не підлягає.

Вказівка ОСОБА_6 на те, що суд безпідставно уповноважив прокурора приймати участь в судовому засіданні в той час, як нею бездіяльність прокурора не оскаржувалась, не приймаються до уваги, як безпідставні.

Так, статтею 36 КПК України визначено обов`язки та повноваження прокурора під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

У даному провадженні прокурор приймав участь в судовому засідання, як процесуальний керівник органу досудового розслідування бездіяльність якого оскаржувалась, оскільки ОСОБА_6 оскаржувалась не бездіяльність конкретного слідчого, а в цілому органу досудового розслідування Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, процесуальне керівництво над яким здійснюється Чернігівською окружною прокуратурою.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2024 року, якою відмовлено їй у задоволенні скарги на бездіяльність службових осіб Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11