Справа № 755/6619/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003529 від 19.10.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Києва, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженої, не працюючої, має на утриманні двох малолітніх дітей 2015 і 2023 року народження, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці домовилась зі своїм чоловіком - (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), щодо таємного викрадення грошових коштів, що належать АТ «Альфа-Банк» та перебували на банківському рахунку ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 , як співробітник Відділення «Київське №42» Акціонерного товариства «Альфа-Банк» повинна була виконати дії, спрямовані на безперешкодному доступі до грошових коштів, які знаходилися на банківських рахунках клієнта АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_7 , а її чоловік - (особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) підшукати банківські реквізити осіб, яким можна перераховувати грошові кошти.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом таємного викрадення, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 та (особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) вчинили злочин за наступних обставин.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу від 01.07.2022 №9700-К, працювала на посаді фахівця II категорії з продажів роздрібних продуктів та касових операцій Відділення «Київське №1» Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Так, будучи призначеною на посаду фахівця II категорії з продажів роздрібних продуктів та касових операцій Відділення «Київське №1» Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 27.09.2022 року о 20 год. 07 хв., будучи за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , володіючи навичками користування у банківській системі, незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та систем дистанційного доступу до них являється захищеним, намагалася здійснити несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, а саме, видававши себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_8 , без згоди та відома останньої, маючи корисливий мотив, оскільки знала про наявність коштів на депозитному рахунку ОСОБА_7 та її перебування за межами України, шляхом незаконних операцій з використанням SІМ- картки оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , намагалася авторизуватися в автоматизованій банківській системі з використанням аккаунта користувача « ОСОБА_7 », без присутності клієнта, а саме змінила фінансовий номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 на власний - НОМЕР_1 .

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_3 28.09.2022 року о 00 год. 24 хв., будучи за адресою свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , використовуючи мобільний пристрій смартфону ТЕСNO ТЕСNO КС2 з номером абонента мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 та персональні дані клієнта банку - ОСОБА_7 , ввівши необхідну інформацію для здійснення доступу до інтернет-банкінгу, намагалася здійснити вхід в аккаунт, що належить останній з метою заволодіння її грошовими коштами. Оскільки фінансовий номер, що прив`язаний до системи клієнт-банку не відповідає зареєстрованому власником аккаунту, банківською системою попередження шахрайств даний обліковий аккаунт о 00 год. 25 хв. 28.09.2022 було заблоковано. Продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на здійснення несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, цього ж дня о 00 год. 38 хв. та 00 год. 53 хв. в ході телефонних розмов з працівниками контакт-центру АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_3 представившись клієнтом Банку - ОСОБА_7 , назвала кодове слово, повідомила про відсутність кредитів та які картки оформлювала, назвала вулицю відділення Банку, де відкривала рахунок та місце роботи. Після пройденої ідентифікації ОСОБА_3 замовила зміну номеру фінансового телефону з НОМЕР_2 на НОМЕР_1 , проте блокування зняте не було.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила закінчений замах на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 361 КК України.

Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, маючи на меті здійснення доступу до аккаунту клієнт-банкінгу та заволодіння грошовими коштами АТ «Альфа-Банк», що перебували на банківському рахунку ОСОБА_7 , 28.09.2022 о 09 год. 26 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, попередньо вчинивши дії, повторно, використовуючи свої службові повноваження та професійні навички, маючи право звернення до уповноважених працівників клієнт-центру АТ «Альфа-Банк», що спрямовані на розблокування доступу до електронного банкінгу ОСОБА_7 , створила в програмному комплексі «Sibel» відповідну заявку № 1-5 від свого імені, позиціонуючи такі дії як сприяння співробітника банку у заміні фінансового номеру свого клієнта та розблокуванні системи дистанційного доступу до банківських рахунків, зокрема, аккаунту в клієнт-банкінгу ОСОБА_7 , на підставі чого доступ до аккаунту було розблоковано та проведено зміну фінансового номеру з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , на номер ОСОБА_3 - НОМЕР_1 .

В подальшому, 28.09.2022 о 11 год. 54 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на робочому місці за адресою: м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А отримавши доступ для входу в електронний банкінг ОСОБА_7 , здійснивши відповідну авторизацію, використовуючи мобільний пристрій смартфону HUAWEI MAR-LX1M з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , володіючи навичками користування у банківській системі, незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та систем дистанційного доступу до них являється захищеним, ОСОБА_3 повторно здійснила несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, а саме, видала себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_8 , без згоди та відома останньої, маючи корисливий мотив, повторно, увійшла в аккаунт користувача « ОСОБА_7 », без присутності останньої, створила заявку на відкриття віртуальної кредитної карти «Chameleon». Після чого, з метою активації банківського рахунку, здійснила необхідні дії, зокрема, ввела код авторизації, що надіслав банк, таким чином активувала карту «Chameleon» № НОМЕР_3 , рахунок № НОМЕР_4 та поточний рахунок в USD № НОМЕР_5 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами таємним шляхом, за попередньою змовою з (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, в період часу з 12 год. 11 хв. 28.09.2022 по 10 год. 53 хв. 12.10.2022 попередньо вчинивши дії, спрямовані на здійснення безперешкодного входу до електронного банкінгу ОСОБА_7 , які полягали в заміні фінансового номеру та оформленні поточного банківського рахунку НОМЕР_4 , попередньо узгодивши дії зі своїм чоловіком - (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), використовуючи мобільний пристрій смартфону HUAWEI MAR-LX1M з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , незважаючи на те, що доступ до особистих банківських рахунків та систем дистанційного доступу до них являється захищеним, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно здійснювала несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, а саме, видавала себе за законного володільця персональної інформації - клієнта банку АТ «Альфа-Банк» ОСОБА_7 , без згоди та відома останньої, здійснювавши перекази грошових коштів з депозитного банківського рахунку ОСОБА_7 на поточний банківський рахунок останньої - НОМЕР_4 «Chameleon» (картка НОМЕР_3 ) з метою конвертації USD в гривню.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 361 КК України.

Окрім того, ОСОБА_3 , в період часу з 12 год. 50 хв. 28.09.2022 по 10 год. 20 хв. 12.10.2022, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, узгодивши свої протиправні дії зі своїм чоловіком - (особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), використовуючи несанкціонований доступ до електронного банкінгу ОСОБА_7 та банківські реквізити, які надав особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи свій мобільний пристрій - смартфон HUAWEI MAR-LX1M з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , з банківських рахунків: НОМЕР_4 «Chameleon» (картка НОМЕР_3 ) та картки НОМЕР_6 , що використовувала ОСОБА_7 таємно викрала грошові кошти, шляхом переведення на картки, що надав їй (особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), а саме: № НОМЕР_7 AT «Ощадбанк», № НОМЕР_8 AT «Райфайзен Банк Аваль», які належать ОСОБА_9 ; № НОМЕР_9 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_10 ; № НОМЕР_10 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_11 ; № НОМЕР_11 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_12 ; № НОМЕР_12 AT «ПриватБанк», яка належить ОСОБА_13 в загальній сумі 263000,00 грн., внаслідок чого ОСОБА_3 за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи грошовими коштами, що перебували на рахунках ОСОБА_7 , чим спричинили матеріальний збиток АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є AT «Сенс Банк» на загальну суму 263 000 грн..

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, надала покази, якими підтвердила вищевикладені обставини їх скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаялась у вчиненому.

Вказала, що дійсно, будучи робітником Банку «Альфа-Банк» 27.09.2022 року здійснила несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем видавши себе за клієнта банку ОСОБА_7 змінила фінансовий номер, який належить ОСОБА_7 на власний, проте обліковий акаунт було заблоковано банківською системою попередження шахрайських дій. В подальшому, 28.09.2022 року, приблизно після 12 години ночі вона під іменем ОСОБА_7 спілкувалась з працівниками контакт-центру АТ «Альфа-Банк» та замовила зміну фінансового номера, проте блокування знято не було. Вранці 28.09.2022 року, будучи на робочому місці, нею було розблоковано обліковий акаунт та проведено зміну фінансового номеру на її номер після чого вона створила заявку від імені ОСОБА_7 на віртуальну кредитну карту та ввела код активації даний карти, чим активувала її та здійснила переказ грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_7 на її поточний рахунок після чого з мобільного телефону перевила дані кошти на банківські картки, що надав їй її чоловік. Вказала, що такі дії вчинила внаслідок погроз до неї її чоловіка, розуміючи, що це є кримінальним правопорушенням. Заявлений цивільний позов щодо неї визнала в повному обсязі.

Остання виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, цивільного позову, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - закінченому замаху на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем; несанкціонованому втручанні в роботу інформаційної (автоматизованої) системи, вчиненому повторно та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, за обставин встановлених судом.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, повідомила, що має на утриманні двох малолітніх дітей 2015 і 2023 року народження, тимчасово не працює, одружена, спосіб життя, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого, а саме наявність у неї розуміння неприйнятності вчинених нею дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 361 КК України у виді штрафу, за ч. 2 ст. 361 КК України у виді позбавлення волі та частини четвертої статті 185 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 70 КК України.

При цьому суд вважає за необхідне звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від її відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи викладене суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі зі звільненням її від відбування покарання з випробуванням пропорційним вчиненому кримінальному правопорушенню та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Під час досудового розслідування представником цивільного позивача АТ «СЕНС БАНК» ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на суму 8887 доларів США 67 центів з переведенням іноземної валюти в національну, за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення вироку солідарно з ОСОБА_3 та особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.

Цивільний позов мотивував тим, що Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», являється правонаступником акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК». З ощадного рахунку на поточний рахунок клієнта ОСОБА_7 у злочинний спосіб було виведено 8 000 доларів США 00 центів, з яких ОСОБА_3 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, при вчиненні кримінального правопорушення заволоділи коштами у сумі 7 500 доларів США (500 доларів США 00 центів залитись на поточному рахунку). На одному з карткових рахунків залишились, також, не викраденими 12 756 грн. Протокольним рішенням від 20.12.2022 засідання Правління АТ «СЕНС БАНК» № 366 було ухвалено рішення з карткового рахунку здійснити конвертацію 12 756 грн. на валюту долар за курсом 1 долар США - 36 грн. 90 коп. та отриману в результаті конвертації суму в розмірі 345 доларів США 69 центів повернути на поточний рахунок клієнта. Після перерахуванням АТ «СЕНС БАНК» на поточний рахунок 345 доларів США 69 центів, на якому залишались 500 доларів США загальна сума на поточному рахунку клієнта ОСОБА_7 склала 845 доларів США 69 центів. Зважаючи, що з ощадного рахунку на поточний рахунок клієнта ОСОБА_7 було виведено 8 000 доларів США 00 центів, а на ньому було зараховано 845 доларів США 69 центів, тому неповернутими залишились 7 154 доларів 31 цент. 27.12.2022 АТ «СЕНС БАНК» на поточний рахунок ОСОБА_7 № НОМЕР_13 здійснив перерахування 7 155 доларів 66 центів (тобто на 1 долар США 35 центів більше - це є відсотки за користування кредитом і тому ця сума до ціни позову заявленого Банком до ОСОБА_3 та особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, не включається).

Чинним законодавством, яким регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зарахування банківською установою коштів на рахунок клієнта вважається прибутковою для клієнта операцією, а банківська установа - визнається податковим агентом.

АТ «СЕНС БАНК» за зарахування коштів на поточний рахунок клієнта було сплачено до державного бюджету 1 600 доларів США 02 центи як податок з доходу фізичних осіб (ПДФО). АТ «СЕНС БАНК» сплатив також 133 долари США 34 центи військового збору.

Відтак загальна суму збитків, завданих АТ «СЕНС БАНК» злочинними діями ОСОБА_3 та особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, становить 8 887 доларів США 67 центів (7 154 доларів 31 цент викрадених + 1 600 доларів США 02 центи податку на доходи фізичних осіб + 133 долари США 34 центи військового збору).

Представником цивільного позивача ОСОБА_5 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі - 4 443 доларів США 83 центи, з урахуванням того, що матеріали кримінального провадження щодо іншої особи виділено в окреме провадження.

В судовому засіданні цивільний відповідач/обвинувачена вказала, що заявлений позов визнає в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Так, частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В той же час, згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 липня 2004 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства».

У даному випадку судом, справу, згідно ст. 337 КПК України, розглянуто у межах висунутого/пред`явленого обвинувачення та визнано доведеним, що цивільний відповідач спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, викрали грошові кошти з банківського рахунку ОСОБА_7 , чим спричинили Акціонерному товаристві «АЛЬФА-БАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» матеріальної шкоди.

Слід звернути увагу, що злочини проти власності є однією з найпоширеніших груп злочинних діянь, які посягають на одне з найцінніших соціальних благ - право власності.

Власність - це суспільні відносини, пов`язані з присвоєнням особою засобів і продуктів виробництва.

Право власності - це право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Право власності включає в себе право особи володіти, користуватися та розпоряджатися річчю чи майном, що належить цій особі.

Право власності захищається Конституцією України. В ст.41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а право приватної власності є непорушним.

Також право власності захищається Кримінальним кодексом України. Адже, відповідно до КК України, протиправне позбавлення особи права на власність карається законом. За вчинення злочину проти власності особа, яка його вчинила, притягується до кримінальної відповідальності.

Предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. До такого майна слід віднести: рухомі та нерухомі речі, грошові кошти, цінні папери та ін., а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді.

Ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з цивільного відповідача/обвинуваченої на користь цивільного позивача/потерпілого суми матеріальних збитків у розмірі - 4 443 доларів США 83 центи, що у відповідності до курсу, встановленого Національним банком України на день винесення даного вироку (36.5383 грн. за 1 долар США), становить 162370 грн.00 коп.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні вирішено у відповідності до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання за:

-ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 361 КК України - у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

-ч. 2 ст. 361 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

-ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов АТ «СЕНС БАНК» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ «СЕНС БАНК» заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 162370 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/111-23/20564-ВЗ від 27.04.2023 в сумі 7170 (сім тисяч сто сімдесят) гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- документи, надані представником потерпілого АТ «Альфа-банк» - ОСОБА_5 , а саме: «Дата, час та зміст повідомлень, які спеціалізованою автоматизованою системою АТ «Альфа-банк» у вигляді смс-повідомлень направлених абоненту оператора мобільного зв`язку НОМЕР_14 » на 2-х аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- документи, надані представником потерпілого АТ «Альфа-банк» - ОСОБА_5 , а саме: «Висновок за результатами службового розслідування» на 6 аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- документи, надані свідок ОСОБА_7 , а саме: заява на 2-х аркушах, банківські документи - на 20-ти аркушах - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, представнику потерпілого та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя