У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області капітана юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 29.09.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України , відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженеця смт. Нікель Печензького району Мурманської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного міся проживання, в силу ст. 89 КК України не судимого, непрацюючого

про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ :

Слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000239 від 29.09.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.

ОСОБА_4 , являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив взяти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) рф, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що ЗС РФ та НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР» спільно та узгоджено ведуть бойові дії на території України, розумів, що його призов та подальша служба в збройних формуваннях держави-агресора передбачатиме участь в таких бойових діях.

Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» рф так званих «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами, здійснення рф та так званими «ДНР, «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошених республік, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , в липні 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи в м. Іловайськ Донецької області, добровільно уклав контракт на проходження військової служби в збройному формуванні держави агресора «110 мотострілкова бригада (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го армійського корпусу ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі по тексту «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ»).

Так, в липні 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа представників збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф» ОСОБА_4 призначено на посаду стрілка 2 роти 1 стрілкового батальйону «110 МСБ

(в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф» у військовому званні рядовий, та видано останньому військову форму, каску, бронежилет, військове речове майно, а також автомат АК-74 з боєкомплектом.

В подальшому, ОСОБА_4 та інші члени «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф» пройшли короткий курс військової та стройової підготовки.

Продовжуючи свої злочинні дії, протягом серпня 2023 року, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 перебував у розташуванні та на бойових позиціях збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф», які розташовувалися поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , а також, у складі збройного формування держави-агресора «110 МСБ

(в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф», брав участь в наступальних та штурмових операціях позицій Збройних сил України, що знаходилися поблизу вищевказаних населених пунктів.

При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову польову камуфльовану форму зразка зс рф із розпізнавальними знаками, що характеризувало носія форми як причетного до складу збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф».

Упродовж періоду часу з липня 2023 року до 23.08.2023 року ОСОБА_4 , діючи на боці ворога держави-агресора рф у складі збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ», на окупованих зс рф територіях в районі населених пунктів Іловайськ та Мар`їнка Донецької області, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій України;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ, які за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка зс рф із закріпленими розпізнавальними знаками, які вказують на приналежність до з, що можуть бути впізнані на відстані, відкрито носив при собі вогнепальну зброю;

- брав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним та наземним простором з метою виявлення та знешкодження сил і засобів Збройних сил України з наявної в нього автоматичної зброї, а також здійснення доповіді до командного пункту про обстановку на закріпленій ділянці фронту, та інші незаконні дії на боці рф.

У подальшому, 23.08.2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) під час бойового зіткнення зі Збройними силами України неподалік населеного пункту Мар`їнка Донецької області, ОСОБА_4 припинив збройний опір, склав зброю та був захоплений військовослужбовцями Збройних сили України в полон, його злочинна діяльність на боці ворога рф, як держави-агресора, була припинена.

Тобто, у період часу з липня 2023 року по 23.08.2023 року громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи в районі населених пунктів Іловайськ та Марїнка Донецької області, діючи умисно у складі збройного формування держави-агресора «110 МСБ

(в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ», усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці рф як держави-агресора брав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду

в формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 у період із липня 2023 року по 23.08.2023 року, перебуваючи на території Донецької області, брав добровільну участь у збройному формуванні держави-агресора, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, при наступних обставинах.

З 20 лютого 2014 року РФ розпочала збройну агресію проти суверенної, незалежної держави Україна, яка продовжується по теперішній час.

З 7 квітня 2014 року на території Донецької області створена та діє до цього часу так звана «ДНР», в якій створені незаконні збройні формування, які мали організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною та вибуховою зброєю, а також тяжким військовим озброєнням та військовою технікою.

Члени так званої «ДНР», під безпосереднім керівництвом на контролем невстановлених досудовим розслідуванням представників влади та зс рф, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили незаконне збройне захоплення та окупацію частини території Донецької області.

Згідно п. 7 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207?VII тимчасово окупована рф територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207?VII датою початку окупації території України, що входить до складу Донецької області, є 07 квітня 2014 року.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих

у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Зокрема, Указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» визначено, що до переліку тимчасово окупованих територій луганської та Донецької областей відносяться м. Луганськ та інші.

Станом на лютий 2022 року вказані населені пункти луганської та Донецької областей залишались тимчасово окупованими територіями України.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені), на тимчасово окупованій території (далі по тексту ТОТ) Донецької та Луганської областей (частинах території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошених «ДНР» та «ЛНР» розпочався набір учасників до НЗФ, створених на ТОТ.

Одними з таких НЗФ, створених на тимчасово окупованій території Донецької області, є так звана «100 мотострілкова бригада (в/ч НОМЕР_2 )», яка входить до складу «1-го Донецького армійського корпусу Донецької Народної Республіки».

Вказане НЗФ, створене на ТОТ, має організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники цього НЗФ проходять військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Донецької області, підконтрольній так званій «ДНР», а також на території рф; у своєму володінні мають

та відкрито носять вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили і носять військову польову форму зразка зс рф.

31.12.2022 року утворений та діючий на тимчасово окупованій території Донецької області т.зв. «1-й Донецький армійський корпус Донецької Народної Республіки» включено до складу Міністерства оборони РФ, як «1-й армійський корпус», що структурно увійшов до «Центру територіальних військ Південного військового округу рф», а «100 мотострілкова бригада (в/ч НОМЕР_2 )» перейменовано в «110 мотострілкова бригада (в/ч НОМЕР_1 )».

Громадянин України ОСОБА_4 достовірно знав, що ЗС РФ та НЗФ, створені на ТОТ, спільно та узгоджено здійснюють широкомасштабні бойові дії на території України, розумів, що його призов та подальша служба в них, передбачатиме участь в таких бойових діях.

Така обізнаність останнього випливає із здійснення рф та так званими «ДНР» «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошеної республіки, що широко висвітлювалося в засобах масової інформації

та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру,

ОСОБА_4 в липні 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), добровільно уклав контракт на проходження військової служби в збройному формуванні держави агресора «110 мотострілкова бригада (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го армійського корпусу ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі по тексту «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф»).

Так, в липні 2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), невстановленими досудовим розслідуванням особами з числа представників збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ» ОСОБА_4 призначено на посаду стрілка 2 роти 1 стрілкового батальйону «110 МСБ

(в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф» у військовому званні рядовий, та видано останньому військову форму, каску, бронежилет, військове речове майно, а також автомат АК-74 з боєкомплектом.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни невстановленими досудовим розслідуванням особами призначено керівний склад збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф», які були безпосередніми керівниками ОСОБА_4 .

В подальшому, ОСОБА_4 та інші члени збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф» пройшли короткий курс військової та стройової підготовки.

Продовжуючи свої злочинні дії, протягом серпня 2023 року, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_4 перебував у розташуванні та на бойових позиціях збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф», які розташовувалися поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , а також, у складі збройного формування держави-агресора «110 МСБ

(в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу рф», брав участь в наступальних та штурмових операціях позицій Збройних сил України, що знаходилися поблизу вищевказаних населених пунктів.

При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову польову камуфльовану форму зразка зс рф із розпізнавальними знаками, що характеризувало носія форми як причетного до складу збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ».

Упродовж періоду часу з липня 2023 року до 23.08.2023 року ОСОБА_4 , діючи на боці ворога держави-агресора РФ у складі збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ», на окупованих ЗС РФ територіях в районі населених пунктів Іловайськ та Мар`їнка Донецької області, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій України;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил РФ, які за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка зс рф із закріпленими розпізнавальними знаками, які вказують на приналежність до зс рф, що можуть бути впізнані на відстані, відкрито носив при собі вогнепальну зброю;

- брав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним та наземним простором з метою виявлення та знешкодження сил і засобів Збройних сил України з наявної в нього автоматичної зброї, а також здійснення доповіді до командного пункту про обстановку на закріпленій ділянці фронту, та інші незаконні дії на боці рф.

У подальшому, 23.08.2023 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) під час бойового зіткнення зі Збройними силами України неподалік населеного пункту Мар`їнка Донецької області, ОСОБА_4 припинив збройний опір, склав зброю та був захоплений військовослужбовцями Збройних сили України в полон, його злочинна діяльність на боці ворога рф, як держави-агресора, була припинена.

Тобто, у період часу з липня 2023 року до 23.08.2023 року громадянин України ОСОБА_4 , діючи умисно, перебуваючи в районі населених пунктів Іловайськ та Мар`їнка Донецької області, брав добровільну участь у складі збройного формування держави-агресора «110 МСБ (в/ч НОМЕР_1 ) 1-го АК ЦТВ Південного округу РФ».

Своїми умисними протиправними діями, які виразилися у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікта, вчиненого в умовах воєнного стану, а також в добровільній участі громадянина України в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, та в збройному формуванні держави-агресора, ОСОБА_4 у сукупності вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03.03.2022) та ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У відповідності до вимог ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03.03.2022), ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідуваннями доказами, зокрема:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення;

- матеріалами, отриманими від оперативних підрозділів СБУ;

- протоколом допитів свідків;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Також, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам підозрюваного:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 розуміючи, що він в сукупності вчинив особливо тяжкі злочини проти основ національної безпеки України, відчуваючи страх та невідворотність майбутнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, останній, являючись мешканцем смт. Шевченкове, Бахчисарайського району, АР Крим, яке на теперішній час знаходиться в окупації російськими військами, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на іншу тимчасово непідконтрольну територію України.

Також, враховуючи особливу зухвалість вчиненого кримінального правопорушення підозрюваний перебуваючи на волі зможе вжити заходів конспірації з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, ще однією підставою вважати достатньою ймовірність покинути територію України з метою уникнення від кримінальної відповідальності є відсутність у нього окрім місця фактичного проживання будь яких соціальних контактів, окрім зв`язків з військовослужбовцями Російської Федерації та окупаційною адміністрацією.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на даний час у вказаному кримінальному провадженні не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню, зокрема не встановлено всіх учасників вчинення правопорушення, інших можливих епізодів вчинення аналогічних злочинів, місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому для уникнення покарання за скоєння особливо тяжкого злочину підозрюваний, перебуваючи на волі, може самостійно, або за допомогою інших невстановлених на даний час учасників знищити, сховати або спотворити речі і документи, які можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та які на даний час не відшукані органом досудового розслідування.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні. Зокрема, перебуваючи на волі, підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності для себе, своїх спільників, може вчинити дії направлені на примушення до зміни наданих раніше свідчень допитаними особами.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків, експертів, спеціалістів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою неможливо буде запобігти контактам ОСОБА_4 з іншими невстановленими співучасниками вчинення злочину, з якими ОСОБА_4 перебуваючи на свободі зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів та засобів вчинення кримінального правопорушення.

Так, кримінальні правопорушення вчинені підозрюваним здійснювалися з невстановленим на даний час колом осіб, яким підозрюваний може повідомити форми і методи роботи правоохоронних органів України, що стали йому відомі у зв`язку із набуттям статусу підозрюваного. Крім того з метою ухилення від кримінальної відповідальності він зможе як сам так і на його вимогу використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь, погроз видати інформацію про інших учасників злочину, чи підкупу впливати, або вимагати впливу на свідків, потерпілого та очевидців вчиненого злочину, відомості про які він може отримати як з копій матеріалів кримінального провадження так із інших джерел.

Також зазначений ризик може бути реалізований підозрюваним шляхом зловживання процесуальними правами, що може виразитись у неявці для проведення слідчих дій у справі чи затягуванні з отриманням та ознайомленням з процесуальними документами, вручення яких чи надання для ознайомлення є обов`язковим під час проведення досудового розслідування.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обґрунтовується тим, що підозрюваний може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, адже відповідно до зібраних доказів ОСОБА_4 не збирався завершувати свою злочинну діяльність. Крім цього, останній не має постійного місця роботи, а отже сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з цим, на думку сторони обвинувачення на даний час існує наявність ризику, який обґрунтовується запровадженням відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» правового режиму воєнного стану в Україні, який неодноразово продовжувався у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Востаннє Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Фактичні обставини злочинів, інкримінованих підозрюваному свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Саме запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та надасть можливість досягти органу досудового розслідування завдань, передбачених ст. 2 КПК України, а саме: захист особи від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Зазначені обставини у їх сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний зможе перешкоджати встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, ухилятись від слідства та суду.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання ОСОБА_4 в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я у органу досудового розслідування відсутні.

Таким чином, факт участі підозрюваного у складі не передбаченого законом збройного формування та характер виконуваних ним завдань, передбачали застосування насильства та/або погрози його застосування, у тому числі за допомогою автоматичної вогнепальної зброї.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, просив клопотання задовольнити з підстав у ньому наведених.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного заперечував проти задоволення клопотання .

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлено, що 25.10.2023 року у відповідності до вимог ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 (в редакції Закону № 2113-ІХ від 03.03.2022), ч. 7 ст. 111-1 КК України.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрюваний міг вчинити інкримінований йому злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч.2 ст. 111 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами а саме: - повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; матеріалами, отриманими від оперативних підрозділів СБУ; протоколом допитів свідків; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності;

- наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється;

- жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці його проживання, репутацію, майновий стан.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого та необхідність застосування щодо підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи зазначене та передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України обставини, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, слідчий суддя не визначає розмір застави.

Крім того, згідно листа Верховного Суду від 03.03.2022 року №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, слідчий суддя (суд) керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію рф проти України, в якій також приймав участь ОСОБА_4 .

Суд враховує, що підстави, які б свідчили про неможливість утримання ОСОБА_4 в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я у органу досудового розслідування відсутні.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню та до підозрюваного ОСОБА_4 потрібно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 182-183, 193-194,196-197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного у кримінальному провадженні №0000239 від 29.09.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обчислювати з 11 год. 35 хв. 01 листопада 2023 року, в межах строку досудового розслідування, у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 11 год.35 хв. 23 грудня 2023 року.

Зобов`язати Державну установу «Табір для тримання військовополонених «Захід 1» етапувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», а Державну установу «Полтавська установа виконання покарань (№23)» прийняти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1