Справа № 700/510/23
Провадження № 1-кп/700/95/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 р. Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого : ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Омськ російська федерація, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не маючий, працює різноробочим у ФОП ОСОБА_5 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 15.04.2023 року близько 21 год.00 хв., перебуваючи в будинковолодінні ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , із столу, який розташований в одній з кімнат будинку, викрав банківську карту, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_7 , на яку встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду, емітентом якої є АТ «ОщадБанк» № НОМЕР_1 , яка в силу вимог ст..1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 02.10.1992 року п.1.27, 1.31 ст.1 п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05.04.2001 року, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07.12.2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 року № 414 та примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, в ході чого у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення картки та корисливий мотив на таємне викрадення з банківського рахунку грошових коштів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 357 КК України викрадення офіційного документа.

Він же, 15 квітня 2023 року близько 21-00 год., в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ( зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ та зі змінами, внесеними Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212/ІХ, та зі змінами, внесеними Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263/ІХ, та зі змінами, внесеними Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, та зі змінами, внесеними Указом від07.11.2022 № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, та зі змінами, внесеними Указом від 06.02.2023 № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ, відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год.30 хв. 19.02.2023 строком на 90 діб, маючи умисел на викрадення чужого майна, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, перебуваючи в будинковолодінні ОСОБА_6 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного та безперешкодного доступу в одній із кімнат будинку, викрав належні ОСОБА_7 речі, а саме: мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 10 С», вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/5791-ТВ від 25.05.2023 становить 4906,33 гривень із картою пам`яті «Тайм» на 16 Гб, вартість якої згідно висновку експерта № се-19/124-23/5791- ТВ від 25.05.2023 становить 150,12 гривень, з чохлом марки « MakeFuture», вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/5759-ТВ від 25.05.2023 року становить 337,31 грн. та мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 9, С», вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/5791-ТВ від 25.05.2023 становить 2921,67 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальних збитків на загальну суму 8315,43 грн.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень визнав повністю та пояснив, що вчинив злочин за обставин вказаних в обвинувальному акті оскільки на той час не працював та не мав коштів для існування. На даний час працює та частково повернув потерпілому викрадене, у вчиненому щиро кається та просить його суворо не карати.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлені ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.357 викрадення офіційного документа та за ч.4 ст.185 таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 та 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, характеризуючі дані на винну особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

По місцю проживання обвинувачений характеризується позитивно, працює, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває,

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.357 КК України, а саме у виді обмеження волі та в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Згідно рекомендацій досудової доповіді, ризик небезпеки вчинення повторного правопорушення є середнім, обвинувачений приймає на себе відповідальність за вчинене, ставиться негативно до вчиненого. Посилаючись на ст. 50 КК України, орган пробації вказує на те, що оцінка ризиків визначає вірогідність виправлення особи та не може використовуватись для оцінки вірогідності досягнення інших цілей покарання та, відповідно, бути єдиним фактором для обрання покарання. Орган проабції вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі.

Отож, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Пленум Верховного Суду України неодноразово звертав увагу на те, що якщо виправлення і перевиховання підсудного можливе без ізоляції від суспільства, то судам не слід направляти таких осіб в місця позбавлення волі.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому відносно нього необхідно застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбуття покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік з покладенням обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України .

Цивільний позов не заявлено.

Витрати на залучення експерта стягнути на користь держави, речові докази повернути власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді одного року обмеження волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі .

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення товарознавчої експертизи у сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 00 копійок.

Речові докази у справі, а саме: мобільний телефон Xiomi Redmi Note 10C, що зберігаються у камері зберігання речових доказів Звенигородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за адресою: м.Звенигородка Звенигородського району Черкаської області вул.Благовісна,50, - повернути власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 376 КПК України копію негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1