ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/6452/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 1504 /23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при секретареві ОСОБА_5 ,, без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від « 30 » 08 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, на посаді командира 2 відділення спеціального призначення 3 взводу спеціального призначення 2 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 (стрілець-снайпер 2 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 - на момент вчинення кримінального правопорушення), у військовому званні солдат, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

До ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 діб, а саме до 01.01.2024 включно.

Одночасно ОСОБА_6 визначено заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, при внесенні якої, ОСОБА_6 вирішено з-під варти звільнити та покласти на нього обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатись з місця проходження служби, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування та місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Встановлено строк дії ухвали до 01.01.2024 року.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою відмовити слідчому в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст177 КПК України.

Вважає недоведеними ризики, зокрема, ризик, передбачений п.1 , а саме переховування від слідства, суду, оскільки ОСОБА_6 не вчинив жодних дій, направлених на переховування та втечу чи унеможливлення його виявлення органами досудового розслідування. Він прибував для участі у допиті у м. Полтава, взяв участь у слідчих діях та після проведення допиту не вчинив жодних дій, спрямованих на переховування від правоохоронних органів та суду, хоча мав об`єктивну можливість. Він продовжує виконувати свій обов`язок захисту Вітчизни у складі військової частини НОМЕР_1 , а тому, його місцезнаходження є відомим для прокуратури та суду. До того ж він звернувся за допомогою до адвоката, так як бажає захистити себе та очистити своє ім`я від необґрунтованих звинувачень. Він завжди перебуває на зв1язку з органом досудового розслідування , прокуратурою та судом особисто через захисника. Жодних відомостей, що зазначений ризик наявний, на даному етапі досудового розслідування, стороною обвинувачення зазначено у клопотання не було.

Ризик впливу на свідків вважає відсутнім, оскільки ОСОБА_6 не вчинив жодних дій, спрямованих на незаконний вплив на будь-кого з учасників даного провадження, жоден зі свідків не звернувся з такими заявами, а тому, вважає, що немає жодних доказів, які б стверджували про такий намір підозрюваного.

Ризик перешкоджання в даному кримінальному провадженню вважає недоведеним, а тяжкість покарання, на думку захисника, не може бути тою обставиною і єдиним аргументом на підтвердження цього ризу

Вважає тримання під вартою найсуворішим запобіжним заходом.

Також вважає, що судом не враховано обставини, що характеризують особу ОСОБА_6 , а саме те, що всі вони свідчать про відсутність будь-яких ризиків з його сторони і доводять, що застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є надмірним, недоцільним та безпідставним. Він має міцні соціальні зв`язки, є зразковим сім`янином та має хорошу репутацію і як цивільна особа, і як військовослужбовець. Має родину, дружину, малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протягом тривалого часу ОСОБА_6 віддано виконує свій конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, з 21.07.2016 року безпосередньо брав участь в АТО на території Луганської та Донецької областей. Був нагороджений за час несення військової служби, має гарну службову характеристик. Окрім цього, командиром військової частини було подано клопотання процесуальному керівнику не обмежувати ОСОБА_6 триманням під вартою у зв`язку з виконанням ним свого конституційного обов`язку із захисти Батьківщини.

ОСОБА_6 має можливість прибувати вчасно на виклики, оскільки територіально він перебуває на оптимальній для швидкого подолання відстані від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

А тому, вважає, що в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного доцільним є застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання м під вартою, зокрема, у виді особистого зобов`язання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрюваний, його захисник та прокурор в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду апеляційної скарги, будь-яких заяв, які б свідчили про неможливість розгляду справи за їх відсутністю не надали.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки це відповідає вимогам ст.401 КПК України, так як апеляційна скарга захисників підозрюваної не стосується погіршення становища підозрюваної

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002270 від 11.10.2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем вчиненому в умовах воєнного стану.

Як в встановлено досудовим розслідуванням, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів 12.05.2023 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 12.05.2023, самовільно залишив місце несення військової служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 , в період з 12.05.2023 до 25.05.2023, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_6 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 25.05.2023 до моменту його прибуття до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

03.11.2023 із дотриманням норм ст.ст. 40, 135, 276-278 КПК України ОСОБА_6 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В той же день, слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю підозрюваного переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню.

Ризик переховування слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, підтверджував тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій. Слідчий вважав, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно по положень ст. 23 КПК України.

Також слідчий вважав, що до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців, може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Ймовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, - метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в кому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити Самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів слідчий вважав не можливим для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену йому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,яка підтверджена показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які повідомили, за яких обставин ОСОБА_6 без відповідних дозволів командирів самовільно залишив місце несення служби; висновком службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 ; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Також судом враховано характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України Враховуючи, що ОСОБА_6 згідно ч. 5 ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, суд вважав, що в разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, за віком та станом здоров`я підозрюваного відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд врахував, що, починаючи з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України ОСОБА_13 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, проте, ОСОБА_6 незважаючи на теперішню складну ситуацію в країні, розуміючи те, що він вчиняє злочин в період військового стану, будучи військовослужбовцем, вчинив тяжкий злочин.

А тому, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, згідно якої, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, є всі підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 177 та 178 КПК України, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , факт того, що він одружений, має на утриманні малолітню доньку, стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем служби, дійшов висновку про необхідність визначитиОСОБА_6 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України в розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (2684 грн. х 30), а саме - в сумі 80 520 грн., в разі внесення якої, необхідно покласти на підозрюваного ОСОБА_6 ряд обов`язків.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами у їх сукупності, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які повідомили, за яких обставин ОСОБА_6 без відповідних дозволів командирів самовільно залишив місце несення служби; висновком службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини ОСОБА_6 ; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.Характер висунутої ОСОБА_14 підозри, який вчинений ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що він може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання винуватим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, існує вірогідність, що він, враховуючи характер його діяльності, а також можливе покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи також відомості і конкретні обставини вчинення злочину, який йому інкримінується, виходячи зі змісту формулювання підозри, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, існує можливість незаконного впливу підозрюваним на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому, колегія суддів бере до уваги, що на даний час досудове розслідування триває, а тому не виключена можливість підозрюваного впливати на свідків, які на даний час не допитані, беручи до уваги порядок допиту свідків безпосередньо судом під час судового розгляду.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, щодо існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, виходячи з фактичних обставин справи та беручи до уваги специфіку діяльності підозрюваного та обставини вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, пов`язаний тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що передбачені п. п. 1, 3,4 ч.1 ст.177 КПК України, для запобігання яких, в даному випадку, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде неефективним.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Доводи адвоката в апеляційній скарзі стосовно того, що підозрюваний має дружину, дитинк та наявність у нього постійного місця проживання не спростовує та не мінімізує наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання на цьому етапі досудового розслідування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 03 11 2023 року про застосування до підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 01 01 2024 року, включно, з визначенням суми застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4