ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/127/24 Справа № 175/9852/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції)

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,(в режимі відеоконференції)

розглянув у закритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження № 0004927 за апеляційною скаргою заступника керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2023 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування домашнього арешту, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного за ч. 4 ст. 402 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 16 грудня 2023 року застосовано стосовно ОСОБА_7 домашній арешт з 20 години вечора до 06 години ранку строком до 11 лютого 2024 року і покладено відповідні обов`язки.

Приймаючи рішення слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри та наявність ризику можливого переховування від органів досудового росзлідування або суду. Також, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 мав контузія та поранення, за власні кошти купував одяг, що свідчить про заінтересованість ОСОБА_7 перебувати в лавах ЗСУ, з березня 2022 року перебуває на службі, жодного разу не притягувався до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності, має бажання звільнити окуповану територію та врятувати рідних, має винагороди та врахував пояснення ОСОБА_7 , який просив час для лікування щоб продовжити службу.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 60 днів.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що слідчий суддя врахував наявність ризику можливого переховування від органів досудового розслідування або суду та не взяв до уваги також наявність ризиків впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім цього, прокурор вказує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину за вчинення якого застосовується лише виключний запобіжний захід.

В апеляційному суді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник та підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, зазначивши про співмірність такого заходу забезпечення існуючому ризику.

Із матеріалів провадження видно, що Першим СВ (з дислокацією у м. Краматорську) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 14 грудня 2023 року за № 0004927, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.(а.с.6-7)

14 грудня 2023 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.(а.с.79-81, 59-67)

Під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри за ч.4 ст. 402 КК України, яка в апеляційній скарзі не оскаржується тому на підставі ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки слідчого судді частині наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК. України з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В даному конкретному випадку необхідно зазначити, що ризик вчинення підозрюваним дій, визначених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого переховування від органів досудового розслідування або суду повністю не виключаються, однак він існує в такому мінімальному ступені, що дає можливість колегії суддів погодитись з висновками слідчого судді про застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання особи під вартою.

Стосовно наявності ризиків можливого впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення про які зазначає в апеляційній скарзі прокурор, то апеляційний суд вважає їх не доведеними, що теж зазначив слідчий суддя, оскільки таких даних не надано, а також враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту слідчий суддя дотримався вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, врахувавши, що обраний запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного в частині запобігання ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, слідчий суддя відповідно врахував вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання ОСОБА_7 винуватим, а також, що останній є заінтересований у знаходженні в лавах ЗСУ, є вмотивованим військовослужбовцем, намагається власними силами та коштами підвищити свою особисту ефективність як солдата на полі бою, з тих підстав, що особисто купує одяг та уніформу. Разом з цим, ОСОБА_7 з березня 2022 року знаходиться в лавах ЗСУ та звільнився з роботи, має бажання звільнити окуповані території, щоб врятувати батька. За час несення служби, жодного разу не притягувався до відповідальності адміністративної чи дисциплінарної, має винагороди, одна з яких «За хоробрість» (копія посвідчення наявна в матеріалах справи). Під час розгляду клопотання слідчим суддею ОСОБА_7 пояснив, що не виправдовувався, проте лише просив дати час підлікуватись, щоб повернутись до лав ЗСУ та бути повноцінним ефективним воїном.

Під час апеляційного перегляду стороною захисту було надано підтверджуючу інформацію, що ОСОБА_7 за час застосування до нього домашнього арешту здійснював лікування та реабілітацію. Також було надано дані, що ОСОБА_7 долучався до штурмових дій та отримав бойове травмування.

Стосовно посилання прокурора на положення ч.8 ст. 176 КПК України, в якій зазначено, що Під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, то апеляційний суд зазначає наступне.

У рішення Конституційного Суду України (Велика палата) від 25 червня 2019 року № 7-р/2019, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, акцентовано увагу на наступному.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

У рішенні у справі „Харченко проти України від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі „Хайредінов проти України від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Отже, слідчий суддя врахувавши вимоги ч.1 ст. 176 КПК України, скориставшись дискреційними повноваженнями, а також вимоги ст. 178 КПК України, ст. 194 КПК України, постановив вмотивоване рішення, яким застосував запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який є достатнім для запобігання встановлено ризику, що підтверджується поведінкою ОСОБА_7 .

Таким чином, зазначені прокурором в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків слідчого судді про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, який, на думку колегії суддів, з врахуванням вищезазначеного, є достатнім для досягнення завдань досудового розслідування.на час апеляційного перегляду даних, що ОСОБА_7 порушував обов`язків не надано.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2023 року про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування домашнього арешту, стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за ч. 4 ст. 402 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4