печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , розглянувши у засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 на повідомлення про підозру від 29.11.2022 року, зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року (до виділення № 0000415 від 04.04.2022 року, із змінами до скарги,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із скаргою на повідомлення про підозру від 29.11.2022 року, зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року із змінами до скарги.

В скарзі та в доповненні до неї адвокат ОСОБА_5 просить: скасувати повідомлення про підозру від 29.11.2022 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України; скасувати повідомлення про зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України; зобов`язати службову особу Офісу Генерального прокурора до компетенції якої віднесено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про оголошення підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Особа, яка звернулася із скаргою адвокат ОСОБА_5 та особа в інтересах, якої подано скаргу ОСОБА_6 , в засіданні скаргу підтримали та просили її задовольнити, з підстав наведених в ній.

Прокурор в засіданні доводи скарги не визнав, просив в задоволенні скарги відмовити, вважаючи скаргу безпідставною.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення особи, яка звернулася зі скаргою та особи в інтересах, якої подано скаргу, пояснення прокурора, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходить до наступного висновку.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, в порядку, передбаченого КПК України.

Так, згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Частинами 1, 2 ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001229 від 05.07.2023, яке 05.07.2023 було виділено з кримінального провадження № 0000415, від 04.04.2022, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

30.11.2022 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000415 від 04.04.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

04.07.2023 року ОСОБА_6 , повідомлено про зміну підозри та повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Зокрема, «основне призначення процесуальних норм - захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою» («Коем проти Бельгії» (22.06.2000), 102).

Так, єдиним критерієм, який дозволяє визначити, які дії чи бездіяльність органу дізнання, слідчого, прокурора, які рішення цих органів та осіб можуть бути оскаржені до суду та хто саме має право на таке оскарження, є обмеженням конституційних прав і свобод громадян або створення перепон для доступу до правосуддя.

Відповідно до ст. 9 ч. 1 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя, зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст. 9 ч. 5 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 ч. 6 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження здійснюється шляхом судового контрою у відповідності до положень ст. 7 КПК України.

Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За Кримінальним процесуальним кодексом України стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Отже, повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Вимогами ст. 276 КПК України визначено виключний перелік випадків повідомлення особі про підозру, яке обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення

чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до норм чинного законодавства, на момент винесення рішення про повідомлення про підозру повинні бути: - висунуті всі можливі, в тому числі і взаємовиключні версії у справі; усі версії у справі, всебічно перевірені; усі версії, крім однієї - про винуватість підозрюваного, спростовані зібраними доказами, а версія про винуватість особи повинна знайти підтвердження системою незаперечних доказів; - у справі зібрано таку сукупність допустимих та достовірних фактичних даних (доказів), яка дає змогу дійти однозначного висновку про вчинення злочину чи іншого кримінального правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, та виключає будь-які сумніви щодо її вини (сама особа, яка притягається до відповідальності, не зобов`язана доводити свою невинуватість); - відсутність обставин, що виключають кримінальну відповідальність особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено в процесі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи.

Зважаючи на це, закон не містить однозначних вказівок на те, на якому саме етапі кримінального провадження має бути повідомлено про підозру, орієнтуючи слідчого на фактичні обставини справи - тоді, коли буде достатньо доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно обставинами провадження, ОСОБА_6 обіймаючи посаду керівника апарату Чернівецької обласної державної адміністрації, без прийняття у встановленій спосіб рішення Чернівецькою обласною військовою адміністрацією про бронювання, внесла до електронної інформаційної системи «Шлях», а саме до розділу «18-60», відомості про право виїзду за кордон 71 військовозобов`язаного водія, які виїхали за кордон та не повернулися.

Відповідно до повідомлення про підозру, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування, кваліфіковані за ч. 2 ст. 332 КК України, як у незаконному переправленні осіб через державний кордон України сприяння його вчиненню усунення перешкод вчиненні службовою особою з використанням службового становища, повторно, за попередньою змовою групою осіб та ч. 3 ст. 362 КК України, саме у несанкціонованій зміні інформації яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальна відповідальність за ст. 332 КК України настає за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Відповідно до ст. 332 КК України, об`єктивна сторона цього злочину характеризується в: незаконному переправленні осіб через державний кордон України; організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України; керівництві такими діями; сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 332 України, є саме наявність факту незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Зокрема, незаконним переправленням через державний кордон України є у випадках, коли особи переправляються через державний кордон України:

1) будь-яким способом поза відповідними пунктами пропуску;

2) у пунктах пропуску, але без відповідних документів;

3) у пунктах пропуску, але за документами, що містять недостовірні відомості про особу;

4) у пунктах пропуску, але без дозволу відповідних органів влади.

Разом з тим, жодного із зазначених випадків відносно дії ОСОБА_6 в повідомленні про підозру не відображено та не знайшло свого підтвердження.

Відповідно до ст. 332 КК України кримінальна відповідальність настає за сприяння незаконно переправленню осіб через державний кордон України в разі, коли ці діяння призвели до фактичного незаконного перетинання державного кордону України хоча б однією особою.

Між тим, відносно жодної з тих осіб, про яких ідеться у повідомленні про підозру як про таких, що незаконно перетнули кордон, не ініціювалось питання щодо притягнення їх до відповідальності.

Водночас, за незаконне перетинання державного кордону України передбачена адміністративна відповідальність, а саме за статтею 204-1 КУпАП, перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 255 КУпАП, саме органи Державної прикордонної служби України, наділені повноваженнями складати відповідні протоколи про адміністративне правопорушення.

Між з тим щодо осіб, про яких йдеться у повідомленні про підозру як про таких, що незаконно перетнули кордон слідчому судді відомостей про ініціювання питання щодо притягнення їх до вказаної адміністративної відповідальності не надано, при тому, що строк накладення адміністративного стягнення - три місяці з дня виявлення правопорушення.

Таким чином, викладене свідчить про відсутність факту незаконного перетину кордону, оскільки таких не було зареєстровано уповноваженими органами.

При цьому, слід зазначити, що у повідомленні про підозру слідчим або прокурором не зазначено, яка ж саме норма законодавства передбачає обов`язок працівників Державної прикордонної служби України в імперативному порядку виконувати прохання або клопотання обласних військових адміністрацій.

Разом з тим, наведені в оскаржуваному повідомленні про підозру твердження про сприяння ОСОБА_6 стали єдиною підставою переправленню осіб через державний кордон України шляхом несанкціонованої зміни інформації яка обробляється в електронній інформаційній системі «Шлях», є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, з тексту повідомлення про підозру вбачається, що дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 362 КК України, як у несанкціонованій зміні інформації яка оброблюється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї, повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України полягає у вчиненні щодо відповідної комп`ютерної інформації несанкціонованих: 1) зміни; 2) знищення; 3) блокування; 4) перехоплення; 5) копіювання.

Обов`язковою умовою складу зазначеного кримінального правопорушення є несанкціонована дія з інформацією. У Законі України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» наводиться дефініція поняття «несанкціоновані дії щодо інформації в системі», до яких належать такі, що проводяться з порушенням порядку доступу до цієї інформації, установленого відповідно до законодавства. Згідно зі ст. 1 вказаного Закону доступ до інформації в системі це отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі. Порядок доступу до інформації в системі це умови отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі та правила її обробки.

Несанкціоновані дії з інформацією, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або зберігається на носіях інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї, можна вважати за сукупності таких умов: 1) володільцем інформації були визначені умови та правила отримання й обробки інформації; 2) власник електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), автоматизованих систем, комп`ютерних мереж розробив та впровадив заходи захисту інформації в системі; 3) власник системи розробив правила її роботи; 4) між володільцем інформації та власником системи укладений договір щодо порядку доступу до інформації та її захисту; 5) особа, яка проводить певні дії має доступ до інформації на законних підставах; 6) особа, яка проводить певні дії виконала хоча б одну із дій, а саме: несанкціоновану зміну, знищення, блокування, перехоплення або копіювання інформації; 7) несанкціоноване перехоплення або копіювання інформації призвело до її витоку.

Обов`язковими ознаками зміни, знищення або блокування комп`ютерної інформації є те, що ці дії є несанкціонованими, тобто на вчинення таких дій особа, яка має доступ до цієї інформації, не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Зміна інформації полягає у будь-якій модифікації інформації, що призводить до її перекручування, хоча при цьому інформація в цілому зберігається. До зміни інформації слід віднести і її доповнення іншими, фальсифікованими даними. Причому йдеться про модифікацію змісту інформації.

Відповідно до повідомлення про підозру від 04 вересня 2023 року ОСОБА_6 , підозрюється у зміні інформації, а саме: у несанкціонованій зміні інформації яка обробляється в автоматизованих системах, вчинені особою, яка має право доступу до неї.

Тобто, зміною інформації в автоматизованих системах слід визнавати заміну або вилучення будь-якої складової частини відповідної інформації чи внесення до цієї інформації будь-яких додаткових, раніше відсутніх у ній складових частин.

Однак, як вбачається з викладених обставин у змісті повідомлення про підозру та в запереченнях наданих прокурором в судовому засіданні, ОСОБА_6 внесла відомості до електронної інформаційної системи «Шлях» фактично створила певну інформацію, тобто остання не вносила зміни до певної інформації, не замінювала частину певної інформації та не вилучала будь-яку складову частину відповідної інформації із системи, тобто фактично її дії не підпадають під ознаки несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, у чому фактично ОСОБА_6 підозрює орган досудового розслідування.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

Більш того, в повідомленні про підозру не знайшло свого відображення положення та/або інструкція тощо, які визначають формування та ведення електронної інформаційної системи «Шлях» та порядок якої було порушено.

Разом з тим, зі змісту повідомлення вбачається відсутність логіну та паролю ЕЦП за допомогою якою здійснена автентифікація користувача ОСОБА_6 , відповідно до доводів органу досудового розслідування, скористувавшись яким остання здійснила несанкціоновану зміну інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, а саме до розділу «18-60» електронній інформаційній системі «Шлях».

Відповідно до положень ст. 277 КПК України повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Проте, у тексті повідомлення про підозру від 29.11.2022 та в повідомленні про зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 не зазначено стислого викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, часу, місця вчинення кримінального правопорушення безпосередньо ОСОБА_6 , а також інших суттєвих обставин, відомих на момент вручення вказаного повідомлення.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Разом з тим, згідно вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Тобто, в змісті повідомленні про підозру ОСОБА_6 , відсутні фактичні обставини події кримінального правопорушення, яких передбачає ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України, як вимагають положення ст. 277 ч. 1 п. 6 КПК України, які б виключали сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення справді відбулося; кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення.

Таким чином, з матеріалів якими обґрунтовується підозра ОСОБА_6 , вбачається відсутність доказів та будь-яких фактичних даних причетності ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень відповідальність за які передбачає ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України, як того вимагає ч. 6 ст. 277 КПК України та є не обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя, керується, крім іншого, висновками ЄСПЛ у справі «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення» та така кількість доказів на даний час у вказаних матеріалах наведена.

Враховуючи викладене, повідомлення про підозру від 29.11.2022 року, зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року (до виділення № 0000415 від 04.04.2022 року) було здійснено безпідставно та із порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, зокрема вимог ст.ст. 276, 277 КПК України, а тому підлягає скасуванню, а скарга адвоката ОСОБА_5 задоволенню.

Слід звернути увагу, що скасування повідомлення про підозру ОСОБА_6 , від 29.11.2022 року та зміни підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року у кримінальному у провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року (до виділення № 0000415 від 04.04.2022 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення та прийняття одного із рішень відповідно до вимог ст.ст. 283, 284 КПК України.

В частині задоволення клопотання про зобов`язання службову особу Офісу Генерального прокурора до компетенції якої віднесено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001229 від 05.07.2023 вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про оголошення підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України, слід відмовити оскільки такі повноваження є виключно дискреційними повноваженнями прокурора, які визначені положеннями ст. 283 КПК України.

Керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9, 22, 26, 277, 278, 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_5 на повідомлення про підозру від 29.11.2022 року, зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року (до виділення № 0000415 від 04.04.2022 року), із змінами до скарги, - задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру від 29.11.2022 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Скасувати повідомлення про зміну підозри та повідомлення про нову підозру від 04.07.2023 року ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001229 від 05.07.2023 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 3 ст. 362 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1