Провадження № 1-кп/470/17/23
Справа № 470/353/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2023 року за № 0000126 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, українця, з професійно технічною освітою, одруженого, утриманців не маючого, працюючого за домовленістю, раніше не судимого, військовозобов`язаного, військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації, радіотелефоніста 2 взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_3 , на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 54 «Про призов на військову службу за мобілізацією» було призвано на військову службу на посаду стрільця 4 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 червня 2022 року відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 92 ОСОБА_3 було переведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом т.в.о.командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2022 року № 5 ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста 2 взводу 3 стрілецької роти, у військовому званні «солдат».

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 28.03.2022 року, з моменту відправлення ОСОБА_3 для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачений набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За статтею 1 Закону України «Про оборону України»- воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в країні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу смовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 82-84, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Проте, 20 листопада 2022 року обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді радіотелефоніста 2 взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасове місце дислокації військової частини НОМЕР_1 в межах АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, за місцем свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби, до 14 год. 18 травня 2023 року.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, самовільно залишив місце служби, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 ККУкраїни визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Суду показав, що після повномасштабного вторгнення російських військ в Україну, був добровільно призваний за військову службу за мобілізацією. У червні 2022 року для виконання обов`язків військової служби його було направлено до військової частини НОМЕР_1 , де призначено на посаду радіотелефоніста 2 взводу 3 стрілецької роти. Наприкінці серпня 2022 року,частину їх відділення було направлено для виконання військових завдань на територію Баштанського (Березнегуватського) району Миколаївської області. 20 листопада 2022 року, він самовільно покинув місце дислокації їх військової частини, не попередивши про прийняте рішення командування, з яким у нього були непорозуміння з приводу порядку та підстав виконання бойових завдань в зоні ведення активних бойових дій. Та повернувся до місця свого проживання, де перебуває по теперішній час. В нього були думки про повернення на військову службу, до іншої військової частини, однак активних дій для цього він не вчиняв, оскільки вирішував власні сімейні та побутові проблеми. До ДБР самостійно не звертався, а був викликаний ними з приводу розпочатої перевірки у кримінальному провадженні.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 54, за яким солдата ОСОБА_3 стрільця 4 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 було призвано на військову службу за мобілізацією в особливий період та направлено для проходження військової служби до команди НОМЕР_2 з 28 березня 2022 року ( а.п.48).

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) № 92 від 10 червня 2022 року, за яким солдата ОСОБА_3 було виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби ( а.п.49).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 11.06.2022 року, згідно якого обвинуваченого ОСОБА_3 з 11 червня 2022 року було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста 2 взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» ( а.п.49).

Витягом з наказу командиру військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №171 від 21.11.2022 року, про зняття солдата ОСОБА_3 з продовольчого забезпечення та призупинення йому виплати грошового забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини (а.п.47).

Витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 ( з адміністративно господарської діяльності) № 191 від 22.11.2022 року, відповідно до якого було призначено службове розслідування по факту самовільного залишення місця служби обвинуваченим ОСОБА_3 ( а.п.40).

Матеріалами службового розслідування, з яких убачається що обвинувачений ОСОБА_3 самовільне залишив місце служби, та не повернувся у розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин (а.п.44-47).

Таким чином, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує його дії за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого судом встановлено, що він одружений, зареєстрований та проживає у с.Пересадівка Вітовського району Миколаївської області разом з дружиною та її дітьми, утриманців не має, працює за домовленістю, є військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2023 року, який на час розгляду цього кримінального провадження не набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджений до трьох років позбавлення волі, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на один рік, за досудовою доповіддю Миколаївського районного відділу № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб (а.п.29-33,50-58).

Обставиною пом`якшуючою покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Однак під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений добровільно не з`являвся із зізнанням до органу слідства, та про себе їм не повідомляв, а був викликаний до територіального управління Державного бюро розслідувань, під час досудового слідства у кримінальному провадженні №000126, що свідчить про відсутність такого виду обставини пом`якшуючої покарання як з`явлення із зізнанням. Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом повинні враховуватись тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставини пом`якшуючої покарання, відсутність обтяжуючих обставин, його поведінку після вчинення злочину та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі.

Передбачених законом підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про те просив прокурор, суд не вбачає. Оскільки злочин передбачений ч.5 ст.407 КК України є триваючим злочином, склад якого має місце від вчинення злочинного діяння - самовільного залишення місця служби, до повернення до військової частини, або до вчинення дій, які припиняють злочинний стан винного. Під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 розпочав злочин передбачений ч.5 ст.407 КК України - самовільно залишив місце служби - 20 листопада 2022 року, «злочинний стан винного» тривав та відповідно був закінчений 18 травня 2023 року, в день з`явлення ОСОБА_3 за викликом до територіального управління Державного бюро розслідувань, під час досудового слідства у цьому кримінальному провадженні. У постанові Верховного суду від 11 листопада 2021 року по справі № 220/1260/20 Касаційний кримінальний суд виклав правовий висновок, за яким, у разі вчинення особою триваючого злочину застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який був чинним на момент завершення такого злочину. Законом від 13 грудня 2022 року № 2839-ІХ, який набрав чинності 27 січня 2023 року, було посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців, зокрема шляхом викладення частини 1 статті 69 КК України у новій редакції, яка унеможливлює призначення судом покарання із застосуванням статті 69 КК України в разі вчинення особою, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, та кримінального правопорушення, передбаченого статтями 403,405,407,408,429 КК України, вчинене у умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 вчинив триваюче кримінальне правопорушення, яке закінчено 18 травня 2023 року, після внесення змін до ст.69 КК України, відсутні підстави для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, за умов визначених ч.1 ст.69 цього кодексу.

При призначенні покарання у зазначеній справі суд також керується наступним. Так відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як роз`яснює п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання»: У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2023 року, яким ОСОБА_3 засуджений за ч. 1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України - виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1