Номер провадження: 11-кп/813/2594/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001097, внесеному до ЄРДР 04.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 12.01.2024 року включно.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченої ОСОБА_6 та запобігти доведеним прокурором ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити їй запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вона не має наміру переховуватись від суду, скоювати нові злочини, ризик впливу на свідків взагалі відсутній. Вказує на наявність у неї малолітньої дитини.

Позиції учасників судового розгляду.

06.12.2023 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_7 про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний суд звертає увагу що клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, у зв`язку із чим, апеляційний суд вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001097, внесене до ЄРДР 04.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченої, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченої і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання нею процесуальних обов`язків.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, на даний час не зникли та продовжують існувати.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку що ризик того, що обвинувачена може переховуватись від суду не зменшився, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України, санкція однієї з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, тому приймаючи до уваги той факт, що обвинувачена, будучи обізнана про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винною, підвищують ризик переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки підлягають безпосередньому допиту судом, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останньою на потерпілого та свідків, з метою зміни останніми показань п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Колегія суддів приймає до уваги посилання обвинуваченої, що вона має неповнолітню дитину, яка потребує її піклування, однак зауважує, що такі обставини не зменшують існування вищенаведених ризиків та не можуть слугувати безумовною підставою для застосування стосовно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, з огляду на інші, встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини.

Посилання обвинуваченої що вона не має наміру переховуватись від суду, впливати на свідків та зобов`язується з`являтись на кожне судове засідання, апеляційний суд до уваги не приймає, адже жодних розумних гарантій добросовісної поведінки обвинуваченої на вказаній стадії кримінального процесу апеляційному суду надано не було.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків обвинуваченою не надано.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи обвинуваченої про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченої, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції, виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому колегія суддів щодо продовження строку дії запобіжного заходу погоджується з оскарженою ухвалою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання, щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001097, внесеному до ЄРДР 04.10.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4