Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/856/23
номер провадження 1-кп/368/152/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2023 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000054 від 06.06.2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Знам`я Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, не зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

?14.10.2010 р. Білозерським районним судом Херсонської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторона обвинувачення - прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_5

-потерпілого ОСОБА_6

-сторони захисту:

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 приблизно о 15 годині 40 хвилині 02.06.2023, точний час в ході судового слідства не встановлено, перебуваючи в альтанці на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли під час словесного конфлікту із ОСОБА_8 , будучи агресивно налаштованим, підійшов до останньої та перекинув стола, за яким вона сиділа. Побачивши це ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_4 з метою заспокоїти його та став між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . В цей момент у ОСОБА_4 виник умисел на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, приблизно о 15 годині 40 хвилині 02.06.2023, перебуваючи в альтанці, що на території подвір`я домоволодіння за адресою; АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , стоячи напроти нього обличчям до обличчя замахуючись наніс один удар нижньою частиною передпліччя правої руки в очнично-скроневу ділянку зліва ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю.

Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , в той час коли ОСОБА_6 стояв на території вищевказаного домоволодіння біля будинку зігнутий над краном та вмивався, ОСОБА_4 , діючи умисно, став ліворуч від нього та наніс один удар ліктем правої руки в область шиї зліва ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на землю.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , перебуваючи за територією домоволодіння на проїжджій частині дороги, що напроти домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , діючи умисно, стоячи напроти ОСОБА_6 обличчям до обличчя та тримаючи у долоні правої руки мобільний телефон, наніс один удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_6 . Внаслідок отримання зазначеного удару ОСОБА_6 впав на дорогу та вдарився потилицею об асфальт.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді веретеноподібної форми рани забійного характеру під нижнім краєм лівої брови в зовнішній третині, яка відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 76 від 21.06.2023 відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я.

Також своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді невизначеної форми саден в тім`яно потиличній ділянці справа; невизначеної форми синця в ділянці обох повік лівого ока; семи дрібних невизначеної форми саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 76 від 21.06.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України визнав частково та пояснив, що певний час жив у ОСОБА_9 . Ніяких тілесних ушкоджень їй не наносив. Ніяких конфліктів із сім`єю ОСОБА_10 у нього не було. Спочатку він хотів поговорити та розібратися, чому вони йому погрожують. Лише один раз він вдарив потерпілого по під затилку та більше ніяких тілесних ушкоджень він потерпілому не наносив. Просить вибачення у потерпілого та більше робити не буде, і просить суворо його не карати.

Суд враховує також ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме відсутність визнання своєї вини та каяття у вчинених діяннях. При цьому суд вважає, що заява обвинуваченого про часткове визнання вини не є щирою та усвідомленою, заявлена під тиском вагомих доказів його винуватості та не свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, а саме:

?показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 02 червня 2023 р. до них у двір прийшла ОСОБА_11 та повідомила, що її побив ОСОБА_12 . Потім його невістка подзвонила ОСОБА_13 і спитала його про те, чому він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 . Через деякий час ОСОБА_13 прийшов до нього у двір і почав погрожувати невістці. Він до нього підійшов і спитав навіщо він піднімає руку на жінку, і в цей час обвинувачений завдає йому один удар. Його внучка пішла у дім і взяла там газовий балончик і бризнула в лице обвинуваченому. Він пішов до крану відмитися від крові і в цей час до його також підійшов обвинувачений і його штовхнув. Внучка пішла в будинок і відключила воду. В цей час викликали поліцію і всі вийшли до дороги, щоб почекати приїзд поліції. На дорозі обвинувачений знову завдав йому удар і він впав. Вважає, що обвинуваченому необхідно призначити таке покарання, на яке він заслуговує.

Суд вважає, показання потерпілого ОСОБА_6 про те, що як 02 червня 2023 обвинуваченим ОСОБА_4 було нанесені йому тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_2 є такими, що підтверджуються письмовими доказами та не спростовані обвинуваченим.

Крім того винність обвинуваченого ОСОБА_4 , доводиться і іншими доказами, а саме:

?показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона прийшла у двір до сім`ї ОСОБА_10 після 15 год. і розповіла, що її безпідставно побив ОСОБА_14 . Тоді невістка потерпілого подзвонила до ОСОБА_15 , щоб дізнатися чому він побив її. Через деякий час прийшов ОСОБА_13 і вів себе зухвало. Тричі вдарив потерпілого, при цьому останній йому нічого не робив;

?показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що вони сім`єю відпочивали у альтанці. Приблизно о 15 год. до них прийшла ОСОБА_17 , яка повідомила їм, що її безпідставно побив ОСОБА_12 . Тоді її мати подзвонила ОСОБА_18 та запитала його, яке він має право бити жінок. Через деякий час у її двір прибіг ОСОБА_19 , який переступивши альтанку, перевернув стіл. Її дідусь хотів його заспокоїти, але він його вдарив. Крім того, ОСОБА_18 дідуся вдаряв ще двічі. Анохін був дуже збуджений;

? показаннями свідка ОСОБА_8 , яка пояснила, що вона перебувала на території будинку її дочки. Потім прийшла ОСОБА_11 , яка повідомила їх про те, що її безпідставно побив ОСОБА_12 . Тоді вона йому подзвонила і запитала його, яке він має право бити жінку. Через деякий час до них прийшов ОСОБА_19 , який переступивши поріг, перевернув стола. До нього підійшов її свекор і почав його заспокоювати, але він потерпілому наніс один удар. Ще один удар обвинувачений наніс потерпілому біля крану, а третій - за подвір`ям;

?показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що вони приїхали на службовому автомобілі з колегою на виклик, який прийшов їм на планшет. Ніяких бійок він не бачив. Коли прибув, то ОСОБА_13 був у збудженому стані, мав запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_13 йому пояснив, що в нього відібрали телефон, бризгали в очі з газового балончика і ніяких тілесних ушкоджень він нікому не наносив. У потерпілого була кров на обличчі.

На переконання суду показання свідків є логічними, послідовними, взаємодоповнюючими, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами по справі. Відомості, які вказують про надання вказаними свідками неправдивих показань з метою обмовити обвинуваченого не встановлено. Підстави для сумніву у правдивості таких показань свідків в судовому засіданні не виявлено.

Судом досліджено письмові докази, здобуті під час досудового розслідування та які були дослідженні під час судового розгляду справи, з яких встановлено наступне:

?витягом з кримінального провадження, де викладено обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме: 02.06.2023 року приблизно о 15 годині 40 хвилині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Даним доказом підтверджується подія вчинення кримінального проступку, а саме: умисні, протиправні дії обвинуваченого щодо заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.06.2023 р., згідно якого дізнавач сектору дізнання ВП № 1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області прийняв усну заяву від ОСОБА_6 про нанесення йому тілесних ушкоджень 02.06.2023 р. о 15 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 ;

?рапортом дізнавача сектору дізнання ВП № 1 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області про те, що у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, розпочатого за заявою ОСОБА_6 , яка зареєстрована в ЄО за № 2824 від 06.06.2023, про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, з попередньою кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України, просила надати дозвіл на приєднання матеріалів зареєстрованих в ЄО за №2737 від 02.06.2023 до вищевказаного ЄРДР №0000054, оскільки зазначене звернення (ЄО 2737) стосується вказаного кримінального провадження;

?карткою первинного обліку інформації, що надійшла по телефону, згідно якої просять прислати наряд поліції, оскільки відбувається бійка, де ОСОБА_18 б`є літню жінку та чоловіка в АДРЕСА_2 ;

?заявою ОСОБА_6 , який просить прийняти міри до ОСОБА_4 , який в результаті події якого сталося 02.06.2023 р. наніс йому тілесні ушкодження шляхом нанесення ударів руками по його обличчю;

?повідомленням розпочатого судово-медичного обстеження (освідування) ОСОБА_6 , 1948 р.н., зі складанням «Висновку експертного дослідження» № 19, за результатами дослідження (обстеження) якого встановлено наявність тілесних ушкоджень;

?договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.05.2011 р., згідно якого покупцем є ОСОБА_16 та предметом цього договору є земельна ділянка площею 0,2500 га, що має кадастровий номер :01:345:0001, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та належала продавцю на праві власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 855674, виданого 11 березня 2010 року Ліщинською сільською радою Кагарлицького району Київської області;

?договором купівлі-продажу домоволодіння, згідно якого покупцем є ОСОБА_16 та предметом цього договору є домоволодіння (житловий будинок, господарські будівлі та споруди) під АДРЕСА_2 ;

?довідкою, видана виконавчим комітетом Ліщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області про те, що земельним ділянкам в селі Ліщинка площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:345:0001, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських: будівель і споруд, на якій знаходиться не введений в експлуатацію житловий будинок, та площею 0,0800 га, кадастровий номер :01:345:0002, для ведення особистого селянського господарства, які належать гр. ОСОБА_16 , присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 (до перейменування відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного на націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» - вулиця Леніна);

?висновком експерта № 73/19, розпочата 08.06.2023 р., закінчена 08.06.2023 р., згідно якого у ОСОБА_6 , 1948 р.н,, при обстеженні були виявлені тілесні ушкодження. У ОСОБА_6 були виявлені: невизначеної форми садна в тім`яно-потиличній ділянці справа; веретеноподібної форми рана забійного характеру під нижнім краєм лівої брови в зовнішній третині; невизначеної форми синець в ділянці обох повік лівого ока; сім дрібних невизначеної форми саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу. Давність виявлених тілесних ушкоджень може відповідати терміну, зазначеному в постанові. Ушкодження у вигляді рани і синця виникли в результаті дії тупого предмету, індивідуальні особливості травмуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразились. Дві зазначені вище групи саден могли утворитись як у результаті дії тупих предметів, так і внаслідок ударів об такі предмети чи поверхню. Наявна у потерпілого рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я. Інші наявні у потерпілого ушкодження (садна і синець) відносяться до легких тілесних ушкоджень. За характером, морфологічними особливостями і розташуванням наявних ушкоджень можна визначити кількість місць прикладення травмуючої сили тупими предметами на тілі потерпілого як не меншу, ніж три. «Від падіння з висоти власного зросту об тверду поверхню» могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді груп саден у тім`яно-потиличній ділянці справа та на задній поверхні правого ліктьового суглобу;

?заявою ОСОБА_16 від 14.06.2023 р. про те, що, являючись власником домоволодіння та земельної ділянки, дозволяє працівникам поліції провести огляд місця події, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

?протоколом огляду місця події від 14.06.2023 р. та фото таблицею до протоколу огляду місця події від 14.06.2023 р., який було оглянуто територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Також на території знаходиться альтанка, де 02.06.2023 р. розпочинались події, а саме: нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_21 потерпілому ОСОБА_22 ;

?заявою ОСОБА_16 від 14.06.2023 р. про те, що, являючись власником домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дозволяє працівникам поліції провести слідчі експерименти;

?протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2023 р. та додатком до протоколу проведення слідчого експерименту (DVD-R диск), який проведено за участю потерпілого ОСОБА_6 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_23 , понятих ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , під час якого потерпілий детально розповів про події, що відбулися 02.06.2023 р. за адресою: АДРЕСА_2 , між ним та обвинуваченим ОСОБА_21 , після чого ним було отримано тілесні ушкодження;

?протоколом огляду відеозапису від 14.06.2023 р. встановлено, що при огляді відеокамери встановлено, що в ній установлений адаптер «Kingston» з цифровим носієм - картою пам`яті «Kingston» 16 GВ. За допомогою USВ-шнура відеокамеру приєднано до системного блоку «DESKTOP-15Q3PTI». При перегляді відомостей на цифровому носії - карті пам`яті «Kingston», встановленій у відеокамері виявлено відео файл формату «КМР» з назвою «00000.MTS» розміром 1472160 Кб. При перегляді зазначеного відеофайлу з назвою «00000.MTS» встановлено, що у ньому міститься відеозапис слідчої дії - проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 14.06.2023 на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого потерпілий розповів про обставини та відтворив момент та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Відеозапис починається о 12 год. 28 хв. і закінчується о 12 год. 44 хв. 14.06.2023;

?постановою про визнання майна речовим доказом від 14.06.2023 р. DVD-R ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00000.МТS» розміром 1472160 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 14.06.2023, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні було приєднати до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023 в якості речових доказів, де один оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, інший - в органі дізнання відділення поліції № 1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області;

?протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2023 р. та додатком до протоколу проведення слідчого експерименту (DVD-R диск), який проведено за участю свідка ОСОБА_8 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_23 , понятих ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , під час якого свідок детально розповіла про події, що відбулися 02.06.2023 р. за адресою: АДРЕСА_2 , між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_21 , внаслідок чого потерпілим було отримано тілесні ушкодження;

?протоколом огляду відеозапису від 14.06.2023 р. встановлено, що при огляді відеокамери встановлено, що в ній установлений адаптер «Kingston» з цифровим носієм - картою пам`яті «Kingston» 16 GВ. За допомогою USВ-шнура відеокамеру приєднано до системного блоку «DESKTOP-15Q3PTI». При перегляді відомостей на цифровому носії - карті пам`яті «Kingston», встановленій у відеокамері виявлено відео файл формату «КМР» з назвою «00001.MTS» розміром 1791360 Кб. При перегляді зазначеного відеофайлу з назвою «00001.MTS» встановлено, що у ньому міститься відеозапис слідчої дії - проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 14.06.2023 на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого свідок розповіла про обставини та відтворила моменти та механізми нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Відеозапис починається о 13 год. 03 хв. і закінчується о 13 год. 22 хв. 14.06.2023;

?постановою про визнання майна речовим доказом від 14.06.2023 р. DVD-R ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00001.МТS» розміром 1791360 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 від 14.06.2023, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні було приєднати до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023 в якості речових доказів, де один оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, інший - в органі дізнання відділення поліції № 1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області;

?протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2023 р. та додатком до протоколу проведення слідчого експерименту (DVD-R диск), який проведено за участю свідка ОСОБА_16 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_23 , понятих ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , під час якого свідок детально розповіла про події, що відбулися 02.06.2023 р. за адресою: АДРЕСА_2 , між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_21 , внаслідок чого потерпілим було отримано тілесні ушкодження;

?протоколом огляду відеозапису від 14.06.2023 р. встановлено, що при огляді відеокамери встановлено, що в ній установлений адаптер «Kingston» з цифровим носієм - картою пам`яті «Kingston» 16 GВ. За допомогою USВ-шнура відеокамеру приєднано до системного блоку «DESKTOP-15Q3PTI». При перегляді відомостей на цифровому носії - карті пам`яті «Kingston», встановленій у відеокамері виявлено відео файл формату «КМР» з назвою «00002.MTS» розміром 1028256 Кб. При перегляді зазначеного відеофайлу з назвою «00002.MTS» встановлено, що у ньому міститься відеозапис слідчої дії - проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 14.06.2023 на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого свідок розповіла про обставини та відтворила моменти та механізми нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Відеозапис починається о 13 год. 43 хв. і закінчується о 13 год. 55 хв. 14.06.2023;

?постановою про визнання майна речовим доказом від 14.06.2023 р. DVD-R ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00002.МТS» розміром 1028256 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_26 від 14.06.2023, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні було приєднати до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023 в якості речових доказів, де один оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, інший - в органі дізнання відділення поліції № 1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області;

?протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2023 р. та додатком до протоколу проведення слідчого експерименту (DVD-R диск), який проведено за участю свідка ОСОБА_11 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_23 , понятих ОСОБА_24 і ОСОБА_25 , під час якого свідок детально розповіла про події, що відбулися 02.06.2023 р. за адресою: АДРЕСА_2 , між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_21 , внаслідок чого потерпілим було отримано тілесні ушкодження;

?протоколом огляду відеозапису від 14.06.2023 р. встановлено, що при огляді відеокамери встановлено, що в ній установлений адаптер «Kingston» з цифровим носієм - картою пам`яті «Kingston» 16 GВ. За допомогою USВ-шнура відеокамеру приєднано до системного блоку «DESKTOP-15Q3PTI». При перегляді відомостей на цифровому носії - карті пам`яті «Kingston», встановленій у відеокамері виявлено відео файл формату «КМР» з назвою «00003.MTS» розміром 1327296 Кб. При перегляді зазначеного відеофайлу з назвою «00003.MTS» встановлено, що у ньому міститься відеозапис слідчої дії - проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 від 14.06.2023 на території домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого свідок розповіла про обставини та відтворила моменти та механізми нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . Відеозапис починається о 14 год. 16 хв. і закінчується о 14 год. 31 хв. 14.06.2023;

?постановою про визнання майна речовим доказом від 14.06.2023 р. DVD-R ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00003.МТS» розміром 1327296 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 14.06.2023, що мають значення речових доказів у кримінальному провадженні було приєднати до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023 в якості речових доказів, де один оптичний диск зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, інший - в органі дізнання відділення поліції № 1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області;

?висновком експерта № 76, розпочата 20.06.2023 р., закінчена 21.06.2023 р., згідно якого у ОСОБА_6 , 1948 р.н., були виявлені тілесні ушкодження. У ОСОБА_6 були виявлені: невизначеної форми садна в тім`яно-потиличній ділянці справа; веретеноподібної форми рана забійного характеру під нижнім краєм лівої брови в зовнішній третині; невизначеної форми синець в ділянці обох повік лівого ока; сім дрібних невизначеної форми саден на задній поверхні правого ліктьового суглобу. Давність виявлених тілесних ушкоджень може відповідати терміну, зазначеному в постанові. Ушкодження у вигляді рани і синця виникли в результаті дії тупого предмету, індивідуальні особливості травмуючої поверхні якого в ушкодженнях не відобразились. Дві зазначені вище групи саден могли утворитись як у результаті дії тупих предметів, так і внаслідок ударів об такі предмети чи поверхню. Наявна у потерпілого рана відноситься до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров`я, Інші наявні у потерпілого ушкодження (садна і синець) відносяться до легких тілесних ушкоджень. За характером, морфологічними особливостями і розташуванням наявних ушкоджень можна визначити кількість місць прикладення травмуючої сили тупими предметами на тілі потерпілого як не меншу, ніж три. «Від падіння з висоти власного зросту об тверду поверхню» могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді груп саден у тім`яно-потиличній ділянці справа та на задній поверхні правого ліктьового суглобу. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися «за обставин, викладених під час слідчого експерименту 14.06.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_6 ». Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися «за обставин, викладених під час слідчого експерименту 14.06.2023 року за участю свідка ОСОБА_8 ». Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися «за обставин, викладених під час слідчого експерименту 14.06.2023 року за участю свідка ОСОБА_16 ». Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися «за обставин, викладених під час слідчого експерименту 14.06.2023 року за участю свідка ОСОБА_27 ».

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Згідно ст. 95 КПК України:

Показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право давати показання під час досудового розслідування та судового розгляду.

Свідок, експерт зобов`язані давати показання слідчому, прокурору, слідчому судді та суду в установленому цим Кодексом порядку.

Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 16 статті 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення частини 4 статті 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Таким чином, у Кодексі кілька разів висловлено вимогу усного допиту в судовому засіданні.

Суд звертає увагу на те, що ця вимога сформульована як принцип, яким має керуватися суд, приймаючи процесуальні рішення в конкретній ситуації, у тому числі рішення щодо допустимості або недопустимості доказів.

Суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а відповідно до ч.2 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування вини покладено на прокурора, як сторону обвинувачення.

Всі вище перелічені письмові докази, в тому числі експертизи, є належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі відомості про факти, які підлягають доказуванню у справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили, що відповідає вимогам ст.94 КПК України.

Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними та допустимими.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та неспростовних презумпцій факту доведеності вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , в межах висунутого обвинувачення, доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорта НОМЕР_1 , виданого 23 листопада 2015 року обвинувачений ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Красне Знам`я Снігурівського району Миколаївської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 2662/109/1603/02-23 від 12.06.2023 р. станом на 12.06.2023 року ОСОБА_4 є особою раніше судимою:

14.10.2010 р. Білозерським районним судом Херсонської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_4 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої Кагарлицькою міською радою Обухівського району Київської області на гр. ОСОБА_4 , що проживає на території с. Расавка з квітня місяця 2020 року. Працює охоронцем в м. Обухів (з його слів). В адміністративних межах сільської ради проживає без реєстрації, прибувши з місць позбавлення волі. Замішаний в крадіжках у оселях жителів нашої громади. Скритний, коли знаходиться в стані алкогольного сп`яніння - агресивний, затіває бійки в громадських місцях, псує майно. Конфліктуючи, наносить фізичні травми жителям сіл. Нещодавно затіяв бійку у подвір`ї мешканки с. Ліщинка ОСОБА_11 , побив у присутності її сина, розбив телефон. Через декілька днів побив саму власницю обійстя та її сусіда, ОСОБА_28 . Неодноразово розбивав вікна та ваги в магазині с. Ліщинка. Погрожує жителям постійно. Постійно говорить неправдиві факти. Дружні відносини з числа таких, як сам - це житель с. Тернівка ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає без реєстрації в АДРЕСА_3 . Ніде не працює. Зловживає разом з ОСОБА_13 алкогольними напоями. Скарги від громадян надходять в усній формі, так як залякані ОСОБА_4 і не подають в письмовій.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_4 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України - кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , є кримінальним проступком.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд не вбачає.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, суд відносить - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

Потерпілий ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто є особою похилого віку.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; дані про особу обвинуваченого, а саме: не має місце постійного проживання, негативно характеризується за місця проживання, у лікаря нарколога та психіатра, на обліку не перебуває, з урахуванням обставини, що обтяжує покарання та за відсутності обставин що пом`якшує покарання, думку потерпілого, який щодо міри покарання покладається на те, що обвинувачений заслужив, думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, а саме: призначення покарання у виді обмеження волі у максимальному розмірі, а тому суд вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді арешту, оскільки більш м`які види покарання (штраф, громадські роботи або виправні роботи) не будуть ефективними для досягнення мети покарання, призначення таких видів покарання є недоцільним через неможливість його виконання з урахуванням даних про особу обвинуваченого та вимог ст..ст. 53, 57 КК України. В той же час покарання у виді обмеження волі суд вважає надміру суворим та неспівмірне вчиненому кримінальному правопорушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк шість місяців.

Строк відбування покарання рахувати з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по кримінальному провадженню: оптичний диск формату DVD-R, ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00000.МТS» розміром 1472160 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 14.06.2023, який приєднано до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний диск формату DVD-R, ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00001.МТS» розміром 1791360 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 від 14.06.2023, який приєднано до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний диск формату DVD-R, ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00002.МТS» розміром 1028256 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_26 від 14.06.2023, який приєднано до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження; оптичний диск формату DVD-R, ємкістю 4,7 Гб з відео файлом формату «КМР» з назвою «00003.МТS» розміром 1327296 Кб з відеозаписом слідчої дії проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 14.06.2023, який приєднано до кримінального провадження № 0000054 від 06.06.2023, після набрання вироком законної сили - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1