ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3252/23
Провадження №1-кс/477/1229/23
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

13 грудня 2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , внесене у кримінальному провадженні №0000524 від 18 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2023 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , подане в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000524 від 18 жовтня 2023 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що було вилучено 30 листопада 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000524, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 18 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України, за фактом вчинення службовими особами за попередньою змовою між собою розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, що вчинено в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням по цьому кримінальному провадженню встановлено, що службові особи КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради, за попередньою змовою з службовими особами Національної служби здоров`я України, на протязі 2022 року на підставі завідомо підроблених документів, здійснили заволодіння бюджетними коштами, що виділяються з метою надання медичної допомоги новонародженим у складних неонатальних випадках та в подальшому безпідставно отримали кошти від Національної служби здоров`я України.

30 листопада 2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно грошові кошти, зовні схожі на Євро: купюри номіналом 100 Євро 1 купюра; номіналом 50 Євро 25 купюр, на суму 1350 Євро. Крім того вилучено грошові кошти зовні схожі на долари США: купюри номіналом 100 доларів США 74 купюри, номіналом 50 доларів США 3 купюри, номіналом 20 доларів США 1 купюра, а всього на суму 7570 доларів США.

Оскільки майно, вилучене в ході проведення обшуку, що здійснено на підставі ухвали слідчого судді, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, тому з метою забезпечення збереження речових доказів прокурор ОСОБА_5 звернувся з даним клопотанням у якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене у ОСОБА_3 майно.

У судове засіданні прокурор ОСОБА_5 не з`явився, надіславши заяву про розгляд поданого клопотання без участі прокурора.

ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 у поданому запереченні та в судовому засіданні заперечували проти накладення арешту на вилучене майно, посилаючись на те, що жодній особі у цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушенні, за яке до неї можливо було б застосувати конфіскацію майна; прокурором не надано доказів, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Крім того посилаються на те, що з указаним клопотанням прокурор звернувся поза межами строків, які визначені статтею 171 КПК України та вважають, що відсутні підстави для накладення арешту на майно. Просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та повернути вилучені грошові кошти.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до наступного висновку

Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000524 від 18 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України за фактом вчинення службовими особами за попередньою змовою між собою розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем, що вчинено в умовах воєнного стану.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради, за попередньою змовою з службовими особами Національної служби здоров`я України, на протязі 2022 року на підставі завідомо підроблених документів, здійснили заволодіння бюджетними коштами, що виділяються з метою надання медичної допомоги новонародженим у складних неонатальних випадках та в подальшому безпідставно отримали кошти від Національної служби здоров`я України.

Під час досудового розслідування було здобуто достатні дані, які б вказували на причетність до вчинення кримінального правопорушення посадових осіб КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради, в тому числі й заступника головного лікаря з медичної роботи ОСОБА_3 .

30 листопада 2023 року, у межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2023 року, проведено обшук житла та іншого володіння особи, що розташоване по АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час якого, було виявлено та вилучено кошти купюрами різного номіналу.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 01 грудня 2023 року, яка долучена до матеріалів клопотання, вилучене 30 листопада 2023 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , майно, визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні №0000524 від 18 жовтня 2023 року.

З метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, слідчий суддя виходить з такого.

Главою 3 Кримінального процесуального кодексу України унормовано визначення та порядок набуття процесуального статусу сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, а також обсяг їх прав та обов`язків.

Зокрема §5 Глави 3 КПК України визначаються особливості процесуального статусу інших учасників кримінального провадження, до яких законодавцем віднесено і третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Так, нормами статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа, наведений перелік прав та обов`язків такої особи, а також визначені обставини, що обумовлюють набуття особою відповідного процесуального статусу.

В свою чергу, порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України.

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За системним тлумаченням положень статті 64-2 КПК України, частини третьої статті 170 КПК України, та статті 98 КПК України, на майно, що було вилучено у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 може бути накладено арешт за умови наявності у вилученого майна, ознак, передбачених статтею 98 КПК України.

З клопотання про арешт майна, поданого прокурором ОСОБА_5 встановлено, що такий арешт необхідний з метою збереження речових доказів.

У свою чергу, як встановлено під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, ухвалою слідчого судді від 29 листопада 2023 року про надання дозволу на проведення обшуку за вказаною адресою, надано дозвіл на обшуки з метою виявлення та вилучення речей та документів, що мають доказове значення у кримінальному провадженні, зокрема документи КНП «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня», що стосуються виконання договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій за пакетом «Медична допомога новонародженим у складних неонатальних випадках»; чорнові записи та інші документи, які можуть бути використані у якості доказів під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, документів в яких містяться вільні зразки підписів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 тощо та які можуть мати доказове значення у цьому кримінальному провадженні.

Обшук проводився за місцем проживання заступника головного лікаря з медичної роботи ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, згідно з прямо встановленими в ухвалі слідчого судді про проведення обшуків обмежень, в ході обшуків підлягали виявленню та можливому вилученню, в тому чи іншому порядку не будь-які речі та документи, виявлені на місці проведення обшуку, а виключно ті, щодо якого маються достатні дані для висновку поза розумним сумнівом, що вказані речі та документи, які мають відношення до фактів розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні з клопотання прокурора, зокрема, протоколу обшуку від 30 листопада 2023 року, під час проведення обшуку не віднайдено та не вилучено за місцем проживання ОСОБА_3 жодного документу, на відшукання яких був наданий дозвіл слідчим суддею.

Натомість, виявивши за місцем проживання ОСОБА_3 кошти, слідчий вилучив указане майно, яке на думку прокурора ОСОБА_5 необхідно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Однак, подане клопотання не містить будь-яких доводів щодо відповідності вилученого майна грошових коштів ознакам, визначених статтею 98 КПК України.

Слідчий суддя вважає клопотання є необґрунтованим, так як органом досудового розслідування не наведено підстав та обставин вважати вилучені грошові кошти речовими доказами у цьому кримінальному провадженні. Матеріали поданого клопотання не містять відомостей та належних підстав, вважати вилучені речі (грошові кошти) засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, прокурором не наведено які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна з метою його збереження як речового доказу, через його невідповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Підстав вважати, що вказане майно могло бути здобуто незаконним шляхом, що могло мати своїм наслідком застосування до нього спеціальної конфіскації прокурором не наведено.

При цьому, сам факт визнання даного майна постановою слідчого речовими доказами в кримінальному провадженні не може бути за таких обставин безумовною підставою для його арешту з метою забезпечення таких речових доказів.

З огляду на приписи пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що накладення арешту майна за відсутністю передбачених для цього підстав порушує право цієї особи на вільне використання належного йому майна, та суперечить загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В даному випадку доводи адвоката ОСОБА_4 , що зазначені ним у поданому слідчому судді запереченні є слушними, щодо відсутності підстав вважати вилучене майно речовими доказами.

В клопотанні містяться тільки посилання на норми закону, якими передбачена підстава для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, без її обґрунтування, а також без зазначення мети цього арешту, та відповідно без такого підтвердження.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали про накладення арешту на вилучене у ОСОБА_3 майно не відповідають вимогам частини другої статті 171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. з огляду на що, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість поданого клопотання.

Відносно доводів представника щодо пропуску прокурором строку звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням, слідчий суддя звертає увагу на необґрунтованість такої обставини, що спростовано матеріалами клопотання.

Так, зі змісту протоколу обшуку від 30 листопада 2023 року вбачається, що обшук на підставі ухвали слідчого судді було розпочато цього ж дня о 14.47 годині та закінчено о 17.52 годині. Майно що було вилучене під час проведення обушку, набуло статусу тимчасово вилученого майна після завершення слідчої дії 30 листопада 2023 року після 17.52 години.

Згідно абзацу 2 частини п`ятої статті 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

За вищевикладених обставин, клопотання прокурора мало бути подане слідчому судді не пізніше 17.52 години 02 грудня 2023 року.

Відповідно до опису поштового відправлення АТ «Укрпошта» та накладної служби поштового відправлення, вказане клопотання направлено органом досудового розслідування 01 грудня 2023 року, тобто без пропуску установленого частиною п`ятою статті 171 КПК України 48-годинного терміну, тому доводи сторони захисту у цій частині не знайшли свого підтвердження.

Що стосується заперечень ОСОБА_3 та її захисника з приводу повернення коштів, то в даному випадку положення частини третьої статті 173 КПК України передбачають негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Оскільки, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, останнє в силу прямої вимоги закону підлягає поверненню власнику вилученого майна, а тому окремого рішення у цій частині не потребує.

На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8