Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6827/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира

від 19 грудня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 16 лютого 2024 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира

від 19 грудня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 лютого 2024 року.

Суд дійшов висновку, що слід продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України.

При цьому, суд врахував, що під час досудового розслідування обвинувачений двічі оголошувався у розшук, оскільки переховувався від слідства та обвинувачений не має постійного місця проживання, веде бродяжницький спосіб життя.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.4 ст.296 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що ОСОБА_6 вважав і вважає себе невинуватим у вчиненні хуліганства, тому йому не має сенсу тікати від суду, адже тільки суд зможе зняти з нього ці обвинувачення.

На думку захисту, суд не врахував те, що обвинувачений потребує стаціонарного лікування за станом здоров`я.

Зазначає, що ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були вже допитані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.4 ст.296 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.4 ст.296 КК України, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинене проти громадського порядку та моральності, міра покарання за який, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення судом попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суддя достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, що під час досудового розслідування обвинувачений двічі оголошувався у розшук, а також існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, оскільки допит їх розпочато судом з початку на підставі ст. 319 КПК України, у зв`язку із заміною судді, а також те, що обвинувачений не має постійного місця проживання, веде бродяжницький спосіб життя.

Суддею враховано, крім тяжкості злочину та можливості призначення суворого покарання, в разі визнання винним ОСОБА_6 , також відсутність у нього постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, а також те, що під час досудового розслідування він переховувався від слідства та перебував двічі у розшуку.

Доводи апелянта про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою і в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд зважає і на характер та обставини вчинених, відповідно до обвинувального акту, кримінальних правопорушень, які вказують на прояви безпричинної агресії ОСОБА_6 до незнайомих жінок, яка поєднана з застосуванням ножа, палиці, відсутності у нього самоконтролю, стримуючих його поведінку факторів, фактів ухилення від слідства.

Також, колегія суддів враховує і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Наявність захворювань у ОСОБА_6 , також не свідчать про можливість обрання йому менш суворого запобіжного заходу, оскільки право на охорону здоров`я, ефективну безкоштовну медичну допомогу, яке закріплено в Конституції України мають усі громадяни України, в тому числі і ті щодо яких обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Право на медичну допомогу, що цих осіб забезпечується наданням її у медичній частині, а в разі неможливості проходження там лікування у визначених закладах охорони здоров`я, відповідно до вимог нормативно-правових актів Міністерства юстиції, Міністерства охорони здоров`я з забезпеченням цілодобової охорону особи, узятої під варту.

Даних про те, що захворювання ОСОБА_6 унеможливлюють його перебування в умовах попереднього ув`язнення матеріали справи не містять та стороною захисту не надані.

Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів вважаю необґрунтованими, оскільки стороною захисту не надано підтверджуючих документів щодо зазначених обставин.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання вимог щодо розумності строків визначених ст. 28 КПК України, оскільки обвинувальний акт згідно до матеріалів кримінального провадження затверджений ще 20.07.2022 року, а ОСОБА_6 утримується під вартою з 06.06.2022 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, винесена у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 19 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 лютого 2024 року включно- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: