Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/8299/21
Провадження № 1-кп/490/179/2023
У Х В А Л А

14 грудня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

законного представника

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, виконує роботи з монтажу вікон та дверей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

12 серпня 2021 року приблизно о 17:30 годині ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем "Daewoo Lanos" /реєстраційний номер НОМЕР_1 //надалі - автомобіля/, рухався у світлий час доби по проїжджій частині вулиці Потьомкінській, зі сторони вулиці Інженерної в напрямку вулиці 1-шої Слобідської в місті Миколаєві.

В той же час в районі перехрестя вулиць Потьомкінської та Садової а межах пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 "Пішохідний перехід" та дорожньою розміткою білого кольору 1.14.1 додатку 2 ПДР України "Пішохідний перехід", зліва направо відносно напрямку руху автомобіля рухався пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При наближенні до вказаного пішохідного переходу ОСОБА_4 в порушенні вимог пунктів 2.3 "б"; 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року /з послідуючими змінами та доповненнями/ своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, але - продовжив рух в обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування лівим переднім крилом автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 .

Внаслідок такого ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійної рани м`яких тканин голови, перелому проксимального метофазу (хірургічної шийки) лівої плечової без зміщення уламків, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

1. Під час підготовчого провадження - 14 грудня 2023 року - між обвинуваченим та законним представником потерпілого була укладена угода про примирення.

2. На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений та законний представник потерпілого усвідомлюють свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним

Так, судом обвинуваченому та законному представнику потерпілого роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - їх право на справедливий судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а обвинувачений - за наявності до того підстав надавати докази своєї невинуватості, а також наслідки укладання угоди.

Проте обвинувачений та законний представник потерпілого, усвідомивши свої права у суді та наслідки укладання угоди, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажали та наполягали на затвердженні укладеної під час підготовчого провадження угоди.

3. Доказів на спростування факту вчинення злочину обвинуваченим сторонами кримінального провадження, зокрема, захистом, суду не надано.

4. До того ж, викладені обвинуваченим та прокурором умови угоди не суперечать вимогам закону, законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії; умови угод відповідають інтересам суспільства та не порушують права та інтереси сторін та інших осіб.

Отже, заявлена угода підлягає затвердженню судом.

За огляду на це, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України та змісту укладеної угоди враховує його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, надання допомоги потерпілому після вчинення злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено та у висунутому ОСОБА_4 обвинуваченні про таке не йдеться.

Мотиви призначення покарання.

Щодо покарання, яке було узгоджене сторонами.

1. Під час складання угоди обвинувачений та законний представник потерпілого узгодили призначення покарання таким чином: "Сторони домовились про призначення обвинуваченому узгодженого покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим статтею 65 Кримінального Кодексу та санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України у виді штрафу в вигляді 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3.400 грн., без призначення додаткового покарання"

Під час розгляду питання про затвердження угоди в суді обвинувачений та законний представник потерпілого, не змінюючи вказані в угоді вид та розмір остаточного покарання, зазначили, що вважають за необхідне призначити йому покарання із застосуванням частини 2 статті 69 Кримінального Кодексу України, а саме - не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, що передбачене в санкції частини 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, як обов`язкове.

Такі зміни наразі сторонами погоджені, їх зміст та згода сторін на їх внесення є відображеними у журналі судового засідання та технічному записі судового засідання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у частині 6 пункту 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" таке означає, що сторони у встановленому законом порядку внести зміни до укладеної ними угоди.

Зміст наданої на розгляд суду угоди та внесених до неї сторонами змін доводить, що наразі умови укладеної між сторонами угоди передбачають, що за наслідками розгляду цього кримінального провадження за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України ОСОБА_4 має бути призначене покарання із застосуванням статті 69 цього Кодексу у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керування транспортним засобом.

Щодо добровільності згоди обвинуваченого та законного представника потерпілого на таке покарання.

На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений та законний представник потерпілого усвідомлюють вид покарання, яке буде застосовано до ОСОБА_4 , а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального процесуального закону.

Підстав стверджувати про те, що:

-умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

-виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань вочевидь не є можливим;

-фактичні підстави для визнання винуватості є відсутніми;

-умови угоди суперечать інтересам сусупільства

матеріали справи не містять.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального закону.

1. Вирішуючи питання про відповідність запропонованого сторонами покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд виходе з такого

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

"Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

…

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК…

/частина 2/

2. З огляду на ці приписи суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

2.1. Як доведено вище, в цьому випадку наявні більше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

2.2. Відомостей про те, що наявність таких обставин сукупно з відомостями про особу обвинуваченого не дає підстав для висновку про істотне зниження суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи винного, матеріали кримінального провадження не містять; прокурор про наявність таких обставин не посилається.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходе до висновку про те, що, визначаючи покарання, обвинувачений та законний представник потерпілого скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду, а підстави для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону є відсутніми.

За такого обвинуваченому слід призначити узгоджене ним з законним представником потерпілого покарання.

Вирішення питання про речові докази.

В межах цього кримінального провадження автомобіль визнаний речовим доказом.

Стосовно цього речового доказу суд відзначає таке.

1. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України включає такі обов`язкові елементи:

-діяння (дія або бездіяльність);

-обстановка;

-суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження)

-причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

/див., окрім іншого, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17/

Наведене доводить, що змістом дій/бездіяльності під час вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України є само по собі порушення правил дорожнього руху, але не дії щодо спрямування транспортного засобу.

За такого стосовно злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України транспортний засіб виступає предметом злочину, але не його засобом чи знаряддям.

Отже, автомобіль є предметом цього злочину.

2. Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України предмет злочину повертається його власнику (законному користувачу)

Отже, автомобіль слід повернути його власнику ОСОБА_4 .

Вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження.

1. Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження не обирався.

2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_9 від 01 вересня 2021 року на автомобіль був накладений арешт.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходив з необхідності забезпечення збереження речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Проте, наразі розгляд справи завершений, отже - необхідність у забезпеченні збереження речових доказів є відсутньою.

Отже, необхідність у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження також є відсутньою.

Відповідно до статті 174 Кримінального Кодексу України за такого арешт, накладений цією ухвалою слідчого судді, слід скасувати.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат

1. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було витрачено 2.745 грн. 92 коп.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України ці кошти слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

2. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз було витрачено 1.544 грн. 49 коп.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України ці кошти слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про примирення, укладену 14 грудня 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та законним представником потерпілого ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального Кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 200 /двохсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у сумі 3.400 грн.)

Речовий доказ у справі - автомобіль "Daewoo Lanos" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / - повернути ОСОБА_4 .

Арешт, накладений ухвалою від 01 вересня 2021 року слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_9 (справа № 490/6419/21, провадження № 1 кс/490/3719/2021) на автомобіль марки "Daewoo Lanos" /реєстраційний номер НОМЕР_1 / - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави 2.745 /дві тисячі сімсот сорок п`ять / грн. 92 /дев`яносто дві/ коп. витрат на проведення експертиз експертами Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного Центра МВС України.

Стягнути з ОСОБА_4 у прибуток держави 1.544 /одну тисячу п`ятсот сорок чотири/ грн. 49 /сорок дев`ять/ коп. витрат на проведення експертиз експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя = ОСОБА_10 =