Справа № 152/2/24
В И Р О К

іменем України

14 лютого 2024 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання - ОСОБА_2 ,

Справа №152/2/24

Провадження №1-кп/152/32/24

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 05.12.2023 року, за обвинувальним актом від 21.12.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, особу якого встановлено за паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданим 01.12.2023 року органом 0540, учня 11 класу Клекотинського ліцею Мурафської сільської ради, не одруженого, не працюючого, не є особою з інвалідністю, не є пенсіонером, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження -

зі сторони обвинувачення:

прокурора у кримінальному

провадженні - начальника

Шаргородського відділу

Жмеринської окружної

прокуратури - ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

законного представника

ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ,

учасників

судового засідання:

представника Служби у справах

дітей Мурафської сільської ради - ОСОБА_7 ,

інспектора з ювенальної

превенції Жмеринського РВП - ОСОБА_8 ,

представника органу пробації - ОСОБА_9 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 04.12.2023 року приблизно о 20 годині, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу домоволодіння ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , з метою крадіжки чужого майна прийшов у домоволодіння та, пересвідчившись і усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, через незамкнені двері проник у приміщення гаража, де виявив та викрав одну пластикову двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою YUKO Tan-15В (GL-3, SAE 90) вагою 17,5 кг та одну двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою ТАД-17 вагою 17,5 кг, вийшов з приміщення гаража та попрямував вниз по АДРЕСА_2 , з метою розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілою.

Згідно з висновком експерта за №7924/23-21 від 08.12.2023 року, ринкова вартість однієї пластикової двадцятилітрової каністри з трансмісійною оливою YUKO Tan-15В (GL-3, SAE 90) вагою 17,5 кг становить 2363,81 грн.; вартість однієї пластикової двадцятилітрової каністри з трансмісійною оливою ТАД-17 вагою 17,5 кг становить 1953,73 грн.

Загальна вартість майна, яке намагався викрасти ОСОБА_3 , становить 4317,54 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і викладене в обвинувальному акті від 21.12.2023 року.

Прокурор у кримінальному провадженні - начальник Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , його законний представник ОСОБА_6 , захисник - адвокат ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки обвинуваченим фактичні обставини справи не оспорюються, їх зміст останній розуміє, його позиція добровільна, про що суду подано відповідну заяву (а.с.92).

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.72).

При цьому, потерпіла ОСОБА_10 08.02.2024 року подала до Шаргородського районного суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності у зв`язку із неможливістю прибуття до суду за станом здоров`я та повідомила суд, що при призначенні обвинуваченому покарання покладається на вирішення суду, фактичні обставини справи не оспорює, зміст їх розуміє (а.с.74).

Клопотань, пов`язаних із здійсненням судового розгляду у цьому кримінальному провадженні, потерпіла ОСОБА_10 не заявляла.

Прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 та законний представник - ОСОБА_6 не заперечують щодо проведення судового розгляду у кримінальному провадженні у відсутності потерпілої ОСОБА_10 .

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 та законного представника - ОСОБА_6 , враховуючи подану потерпілою заяву, суд вважає можливим за її відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілої.

Крім того, суд враховує, що потерпіла у поданій заяві повідомила про те, що нею не оспорюються фактичні обставини справи.

Враховуючи те, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачено ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України і викладено в обвинувальному акті від 21.12.2023 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , його законного представника ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_10 , висловлену в заяві до суду, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення, готовий нести призначене судом покарання.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 04.12.2023 року приблизно о 17 годині пішов до свого товариша, де з останнім вживав горілку, зокрема, випив 150 г горілки. Він сп`янів від випитого, відчував цей стан сп`яніння і від свого товариша пішов до своєї знайомої дівчини. Проходячи по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , він побачив світло у вікні літньої кухні, а також побачив, що гараж у домоволодінні потерпілої не закритий на замок. Зайшовши в приміщення гаража, він виявив різні мішки та дві каністри з оливою, яку вирішив викрасти. Викравши дві каністри з оливою, він пішов по дорозі в напрямку до магазину, але почув, що йому вслід кричить потерпіла, щоб зупинився і повернув викрадене. Проте, він продовжував йти у вибраному напрямку. Після цього потерпіла наздогнала його на велосипеді і він залишив каністри з оливою і втік. Прийшовши до магазину в с. Клекотина, він зустрівся із знайомими та перебував там деякий час, а невдовзі приїхали працівники поліції, яким він зізнався у тому, що намагався викрасти каністри з оливою у ОСОБА_10 .

До того ж, обвинувачений ОСОБА_3 запевняє суд, що не вчинятиме кримінальних правопорушень, так як виправив свою поведінку, просить його не карати суворо та врахувати, що кримінальне правопорушення він вчинив, будучи неповнолітнім.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, а також досудову доповідь та вислухавши і проаналізувавши характеристику неповнолітнього його законним представником та уповноваженими представниками відповідних служб у справах неповнолітніх, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням в інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, а саме: 04.12.2023 року приблизно о 20 годині, в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння поблизу домоволодіння ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 з метою крадіжки чужого майна прийшов у домоволодіння та, пересвідчившись і усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, через незамкнені двері проник у приміщення гаража, де виявив та викрав одну пластикову двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою YUKO Tan-15В (GL-3, SAE 90) вагою 17,5 кг та одну двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою ТАД-17 вагою 17,5 кг, вийшов з приміщення гаража та попрямував вниз по АДРЕСА_2 , з метою розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був викритий потерпілою.

Згідно з висновком експерта за №7924/23-21 від 08.12.2023 року, ринкова вартість однієї пластикової двадцятилітрової каністри з трансмісійною оливою YUKO Tan-15В (GL-3, SAE 90) вагою 17,5 кг становить 2363,81 грн.; вартість однієї пластикової двадцятилітрової каністри з трансмісійною оливою ТАД-17 вагою 17,5 кг становить 1953,73 грн.

Загальна вартість майна, яке намагався викрасти ОСОБА_3 становить 4317,54 грн.

Кваліфікацію дій обвинуваченого органом досудового розслідування здійснено за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення - за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи із аналізу норм кримінального законодавства.

Так, відповідно до ч.1 ст.15 КК України, замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч.2 ст.15 КК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

З висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 08.06.2021 року у справі №754/6156/19 вбачається, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна), відповідальність за яку передбачена статтею 185 КК, вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і отримала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним… Зі змісту правової норми статті 15 КК вбачається, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити кримінальне правопорушення, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Із фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті, які не оспорюються обвинуваченим та потерпілою, вбачається, що ОСОБА_3 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проникнувши у приміщення гаража та виявивши каністри з оливою, вирішив їх викрасти, виніс з приміщення та прямував у своєму напрямку. Разом з тим, обвинувачений був викритий та зупинений потерпілою ОСОБА_10 за межами гаража, вчинивши, таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_3 .

Нормативне визначення закінченого і незакінченого кримінального правопорушення в поєднанні з фактичними обставинами кримінального провадження дає підстави дійти висновку, що дії особи, яка перебувала в приміщенні гаража потерпілої і заволоділа майном останньої, після крадіжки вийшла з гаража та прямувала у потрібному їй напрямку, і відразу після цього була викрита та зупинена потерпілою, не утворюють закінченої крадіжки чужого майна, а мають розцінюватися як закінчений замах на крадіжку і кваліфікуватися за ч.2 ст.15 та ч.4 ст.185 КК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 не мав реальної можливості розпорядитися викраденим на свій розсуд.

Отже, характер, послідовність дій та поведінка обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення збігаються з ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, і свідчать про те, що він діяв з прямим умислом на вчинення крадіжки та вчинив для цього всі необхідні дії, але кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, що не залежали від його волі, оскільки був викритий і зупинений потерпілою за межами приміщення гаража, з якого вчинив крадіжку.

Суд виходить з наступного, вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в інше приміщення.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України за №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;

шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за

допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти

майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи

сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час

перебування в цьому приміщенні.

Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні,

тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди,

призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей

(виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи

організації, гараж, інша будівля господарського призначення,

відокремлена від житлових будівель, тощо).

При вирішенні питання про наявність у діях ОСОБА_3 такої кваліфікуючої ознаки як проникнення у інше приміщення, суд враховує також позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №647/276/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №569/1111/16-к від 18 квітня 2018 року, та виходить з того, та виходить з того, що проникнення як кваліфікуюча ознака передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. Для правильної кваліфікації дій особи в даному випадку важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність у особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому така кваліфікуюча ознака, як «проникнення», має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. У випадку, якщо особа формально безперешкодно увійшла (потрапила) у приміщення з обмеженим доступом з метою заволодіння майном, такі дії з урахуванням фактичних обставин справи слід кваліфікувати як крадіжку, поєднану із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище.

Приміщення - це різного роду будівлі, споруди, які можуть бути постійними чи тимчасовими, та у яких може постійно чи тимчасово знаходитися та зберігатися майно.

Як слідує з обвинувального акту та показань обвинуваченого, вхід у приміщення гаража, що належить ОСОБА_10 , звідки обвинувачений ОСОБА_3 намагався викрасти належне останній майно (трансмісійну оливу в пластикових каністрах), здійснюється через вхідні двері, які хоч і не були замкнені на замок, але він проник у приміщення гаража без згоди потерпілої, і входження його у приміщення мало мету таємного викрадення майна потерпілої.

За таких обставин, вторгнення обвинуваченого ОСОБА_3 до належного потерпілій приміщення гаража було незаконним. А тому дії ОСОБА_3 , який саме з метою таємного викрадення чужого майна проник до належного потерпілій приміщення гаража, правильно кваліфіковані як крадіжки, поєднані з проникненням в інше приміщення.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на вчинення крадіжки в умовах воєнного стану.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 року за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указами Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 15.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 17.05.2022 року за №341/22, від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 07.11.2022 року за №757/22, від 06.02.2023 року за №58/2023, від 01.05.2023 року за №254/2023, від 26.07.2023 року за №757/2023, від 06.11.2023 року №743/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджені відповідними Законами України, зокрема, Законом України від 08.11.2023 року №3429-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», було продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 14.02.2024 року.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено та продовжено на всій території України.

ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на вчинення крадіжки належного потерпілій ОСОБА_10 майна в грудні 2023 року, тобто в умовах воєнного стану.

Отже, судом встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на крадіжку, поєднану з проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, і повинен нести кримінальну відповідальність за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено закінчений замах на крадіжку, тобто умисне кримінальне правопорушення проти власності потерпілої, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене що передбачене ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, будучи неповнолітнім (а.с.104), тому цю обставину, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному.

Цю обставини, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Обставинами, обтяжуючими покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (а.с.114-115) та особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягається вперше (а.с.103).

За місцем проживання в с. Клекотина Жмеринського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на негативну поведінку, щодо якого відсутні компрометуючі матеріали (а.с.100).

За місцем навчання у Клекотинському ліцеї ОСОБА_3 охарактеризований негативно, як недисциплінований учень, систематично не виконує домашні завдання, не виявляє зацікавленості до навчання, ігнорує правила поведінки, заважає вчителям та відволікає дітей під час занять, але товаришує з однокласниками (а.с.99).

ОСОБА_3 не звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ (а.с.105).

Крім того, в силу вимог ст.103 КК України, в судовому розгляді, крім обставин, зазначених в ст.ст.65-67 КК України, суд враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Виходячи з аналізу вимог ст.ст.485, 487 КПК України, під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, також з`ясовуються повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, а при дослідженні умов життя неповнолітнього обвинуваченого, слід врахувати склад його сім`ї, обстановку в ній, взаємини між дорослими членами сім`ї та дорослими і дітьми, ставлення батьків до виховання неповнолітнього, форми контролю за його поведінкою, морально-побутові умови сім`ї, зв`язки і поведінку неповнолітнього поза домом, де навчається або працює, ставлення до навчання або роботи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», суд повинен, також, з`ясувати вік неповнолітнього, стан здоров`я та загального розвитку, характеристику (ставлення до навчання, праці, поведінка в побуті), умови життя і виховання (дані про сім`ю, побутове оточення), обставини, що негативно впливали на його виховання, вплив дорослих підмовників, його ставлення до вчиненого діяння.

З досліджених документів про особу неповнолітнього ОСОБА_3 , здобутих під час досудового розслідування і приєднаних до матеріалів кримінального провадження, встановлено, що обвинувачений за станом здоров`я є фізично здоровим проживає з матір`ю, батьком, молодшими братами у будинку батьків, виховується у повній сім`ї, стосунки та загальна атмосфера в сім`ї добрі; для неповнолітнього ОСОБА_3 створені усі необхідні умови для життя, навчання, зокрема, він має власну кімнату, необхідні меблі, шкільне приладдя, одяг та забезпечений продуктами, що вбачається із акту обстеження умов його проживання від 07.12.2023 року та довідкою Мурафської сільської ради про склад сім`ї обвинуваченого від 05.12.2023 року (а.с.102, 101).

Як повідомила в судовому засіданні законний представник ОСОБА_6 , син ОСОБА_3 добрий, спокійний, завжди допомагає по господарству, навчається, займається спортом. Вона займається вихованням, утриманням сина, контролює навчання, дбає про здоров`я та має позитивний вплив на сина.

До того ж, в ході судового розгляду представник Служби у справах дітей Мурафської сільської ради ОСОБА_7 повідомила, що Службою проведено соціальне інспектування умов проживання ОСОБА_3 і вбачається, що останній проживає з матір`ю та батьком, які забезпечили його належними умовами проживання: наявні кімната для проживання, особисті меблі, що необхідні для навчання, необхідна побутова техніка; ОСОБА_3 навчається, перебуває на утриманні батьків.

Крім того, ОСОБА_7 повідомила, що на обліку в Службі в справах дітей ОСОБА_3 не перебував та не перебуває, просить останнього суворо не карати.

Як повідомив інспектор з ЮП СП Жмеринського РВП ОСОБА_8 під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 не перебуває на профілактичному обліку у секторі превенції, просить його суворо не карати.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого, оскільки, відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді від 01.02.2024 року, що складена провідним інспектором Жмеринського РС №2 філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю, батьком, братами; неповнолітній утримується батьками, має необхідний одяг, взуття, шкільне приладдя, умови проживання у будинку задовільні. ОСОБА_3 навчається у 11 класі Клекотинського ліцею Мурафської сільської ради. У вільний від навчання час ОСОБА_3 допомагає матері по господарству, проводить час з друзями, займається спортом, зокрема, грає у волейбол, футбол. Соціальні зв`язки з рідними позитивні, з людьми з антисоціальною поведінкою він зв`язків не підтримує, раніше до кримінальної відповідальності не притягався. Інколи ОСОБА_3 вживає алкогольні напої. До навчання ОСОБА_3 відноситься не добросовісно, не виконує домашніх завдань, ігнорує завдання вчителів, заважає на уроках учням та вчителям, пропускає заняття (а.с.54-57).

Також, укладач досудової доповіді зазначив, що Служба у справах дітей Мурафської сільської ради обстежила умови проживання неповнолітнього та встановила, що ОСОБА_3 має кімнату, власне спальне місце, стіл для виконання уроків, забезпечений належним чином необхідним одягом, засобами гігієни.

Крім того, укладач досудової доповіді зазначив, що КУ «Центр надання соціальних послуг» Мурафської сільської ради повідомив, що сім`я, в якій проживає ОСОБА_3 на обліку у Центрі не перебуває, у складних життєвих обставинах не перебуває.

До того ж, укладач досудової доповіді зазначив, що за місцем навчання у Клекотинському ліцеї Мурафської сільської ради ОСОБА_3 охарактеризований як учень, що не виявляє інтересу до навчання, пропускає заняття в школі, домашні роботи не готує, проявляє впертість, провокує сварки та конфлікти серед учнів.

Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється органом пробації, як середній (а.с.54-57).

Укладачем досудової доповіді криміногенними факторами, які мають вплив на поведінку ОСОБА_3 і в подальшому можуть негативно впливати на поведінку останнього, визначено наступні: проблеми з контролем поведінки, невміння прослідкувати наслідки своїх дій, низька мотивація до зміни поведінки, негативне ставлення до навчання, вживання алкоголю.

Відповідно до висновку укладача досудової доповіді, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, враховуючи особистість обвинуваченого, його спосіб життя, та середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, тому вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі, а також можливе звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання.

Органом пробації надаються наступні рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення неповнолітнім ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а саме: проведення спільних заходів щодо виправлення поведінки неповнолітнього Службою у справах дітей, КУ «Центр надання соціальних послуг» та органом пробації; проведення роз`яснювальних бесід виховного характеру щодо недопущення в подальшому правопорушень; сприяти неповнолітньому в виборі життєвих цілей (а.с.54-57).

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Виходячи із досліджених в судовому розгляді доказів щодо особи неповнолітнього ОСОБА_3 , суд вважає, що обставинами, які негативно впливають на виховання останнього, - є відсутність належного контролю батьків за його поведінкою та спілкуванням за межами сім`ї, відсутність достатньої участі батьків у вихованні неповнолітнього та впливу батька на формування поведінки обвинуваченого.

Враховуючи усі вказані вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, особи ОСОБА_3 загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, з врахуванням думки потерпілої ОСОБА_10 , яка в заяві до суду зазначила, що щодо призначення обвинуваченому покарання покладється на вирішення суду, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах призначення останньому покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, відповідно до вимог ст.ст.75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, встановлених п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання - немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо речових доказу слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, одну пластикову двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою YUKO Tan-15В (GL-3, SAE 90) вагою 17,5 кг та одну двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою ТАД-17 вагою 17,5 кг, які визнано речовими доказами на підставі постанови слідчого від 05.12.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.106) та передано на зберігання потерпілій (а.с.113),- слід повернути потерпілій ОСОБА_10 ; чорну чоловічу куртку, поміщену до спецпакету НПУ ГСУ РSР 4101427, яку визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 05.12.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.108) та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, - слід повернути обвинуваченому ОСОБА_3 ; зразки речовини бурого кольору, вилучені із дорожнього покриття за допомогою ватних паличок та поміщені до паперового конверту, які визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 05.12.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.107) та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області - слід знищити; DVD-диск з двома відеофайлами з камер спостереження, який визнано речовим доказом на підставі постанови слідчого від 09.12.2023 року, приєднано до матеріалів кримінальної справи (а.с.109), - слід зберігати в матеріалах цього кримінального провадження впродовж всього строку його зберігання, після чого знищити разом з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено 08.12.2023 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №7924/23-21 (а.с.116-118), вартість експертизи становить 1135,92 грн. (а.с.119).

Понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи в розмірі 1135,92 грн. слід покласти на законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , оскільки неповнолітній не працює, а навчається, не має самостійного доходу, майна, достатнього для відшкодування судових витрат.

При цьому суд враховує положення ч.3 ст.33 ЦК України та ст.1179 ЦК України.

Так, ч.3 ст.33 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу.

Статтею 1179 ЦК України встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Необхідності в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження - немає.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376, 484, 485, 487-490, 496 КПК України, на підставі ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ст.ст.75, 76, 98, 103, 104 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та засудити його до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.4 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення цього вироку суду.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 - не застосовувати.

Речові докази: одну пластикову двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою YUKO Tan-15В (GL-3, SAE 90) вагою 17,5 кг та одну двадцятилітрову каністру з трансмісійною оливою ТАД-17 вагою 17,5 кг - повернути потерпілій ОСОБА_10 ; чорну чоловічу куртку, поміщену до спецпакету НПУ ГСУ РSР 4101427, - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 ; зразки речовини бурого кольору, вилучені із дорожнього покриття за допомогою ватних паличок та поміщені до паперового конверту, - знищити; DVD-диск з двома відеофайлами з камер спостереження - зберігати в матеріалах цього кримінального провадження впродовж всього строку його зберігання, після чого знищити разом з матеріалами кримінального провадження.

Стягнути з законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - матері ОСОБА_6 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи - Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки за проведення товарознавчої експертизи від 08.12.2023 року за №7924/23-21.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_11