Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 318/1232/18
Провадження №: 1-і/332/105/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя клопотання прокурора - начальника Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000831 від 24.06.2016 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

Начальник Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , посилаючись на те, що на даний час ризики, які враховувалися при застосуванні і продовженні обвинуваченому такого виду запобіжного заходу, не зникли, не зменшилися та продовжують існувати, а саме: останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. У зв`язку з цим, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів.

Строк тримання обвинуваченого під вартою спливає, у той же час, з об`єктивних причин завершити розгляд справи до його спливу неможливо, підстави для скасування або зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який відсутні.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора і просив в його задоволенні відмовити, заявив, що утримується під вартою близько шести років, обвинувачення доказами не підтверджено, також відсутні докази щодо наявності зазначених прокурором ризиків, зокрема він не знайомий зі свідками та вони перебувають на окупованій території, що на його думку виключає будь-який вплив на них. Крім того, він страждає на тяжкі хвороби. Тому просив застосувати більш м`який запобіжний захід, у вигляді особистого зобов`язання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора стосовно продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 заперечував і просив відмовити в його задоволенні, заявив про можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Суд, заслухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 , думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

В провадженні Василівського районного суду Запорізької області (справа № 318/1232/18) перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000831 від 24 червня 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.187, п.п.1, 4, 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.187, п.п.1, 4, 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України, у якому обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів клопотання, на досудовому розслідуванні до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який обчислюється з червня 2018 року.

На підставі розпорядження Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м.Запоріжжя.

Ухвалами Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та Заводського районного суду м.Запоріжжя строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 був неодноразово продовжено, останній раз, - до 01.10.2023 включно.

На день розгляду даного клопотання, прокурором з об`єктивних причин (на даний час на території Василівської територіальної громади тривають активні бойові дії з окупаційними військами російської федерації), не були надані суду матеріали, які характеризують особу обвинувачених. У зв`язку з цим, суд розглядає клопотання на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно із ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі визнання останнього винним, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а за вбивство при обтяжуючих обставинах - довічне позбавлення волі. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до втечі.

Тяжкість обвинувачення за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України поряд із очікуваним покаранням, відсутністю у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та місця проживання окрім зареєстрованого на тимчасово окупованій території, збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така обставина у сукупності з іншими збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, суд не може проігнорувати обізнаність обвинуваченого про анкетні дані, адреси свідків, які володіють інформацією про обставини вчинення кримінального правопорушення та ще не допитані судом, а також стадію розгляду, на якій перебуває кримінальне провадження на даний час, що свідчить про можливість незаконного впливу на свідків, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд враховує попередні судимості обвинуваченого, за якими злочини були корисними, а деякі з них із застосуванням насильства та вчинені через незначні проміжки часу, що характеризує його як особу, схильну до злочинної діяльності, та поряд з відсутністю у ОСОБА_4 постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу, суд приходить до висновку про неможливість його застосування внаслідок негативних даних стосовно особи обвинуваченого та інкримінованих ОСОБА_4 фактичних даних кримінальних правопорушень. Підстави та вагомі аргументи на користь зміни заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання щодо ОСОБА_4 відсутні. Обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, не вбачається.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд враховує сукупність даних щодо серйозності висунутого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні умисного вбивства при обтяжуючих обставинах та розбійного нападу, поєднаного із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що підвищують суспільну значущість даної справи та додатково переконують у вірності прийнятого рішення.

Суд наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 1122 від 21 листопада 2012 року затверджено Порядок надання екстреної медичної допомоги особам, узятим під варту або яким призначено покарання у виді позбавлення волі, за яким визначеним особам безперешкодно надається медична допомога в закладах охорони здоров`я за специфікою захворювання за встановленим порядком, їх доправлення до них та госпіталізація.

Враховуючи, що матеріали кримінального провадження не містять даних щодо тяжкості захворювань та стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 та за вказаним порядком він не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу, у зв`язку з чим, стан здоров`я обвинуваченого не може бути визначальним для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, доцільно продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою внаслідок продовження існування раніше встановлених ризиків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131-132, 176-178, 369-372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора-начальника Кам`янсько-Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 листопада 2023 року включно.

У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Копію ухвали направити в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали виготовлено 27 вересня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1