ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1622/23
Провадження №1-кс/477/49/24
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання

18 січня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 внесене у кримінальному провадженні №0000012, про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, такої, що проживає в АДРЕСА_1 , з неповною вищою освітою, офіційно не працюючої, не судимої,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2024 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 в межах кримінального провадження №0000012, внесеному до ЄРДР 14 березня 2023 року, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, а саме до 29 лютого 2024 року з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000012 від 14 березня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України.

У цьому кримінальному провадження 29 вересня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною другою статті 203-2 КК України, а 05 січня 2024 року про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України, тобто у організації та проведенні азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, вчиненого організованою групою.

Оскільки інкриміноване ОСОБА_5 правопорушення відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, з урахуванням особи підозрюваної, слідчий вважає наявні підстави для обрання їй запобіжного заходу для запобігання ризикам переліченим у частині першій статті 177 КПК України.

Зокрема слідчий посилається на наявність ризиків визначених пунктом 1, 3, 4, 5, частини першої статті 177 КПК України, які і дають підстави для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з метою забезпечення її належної процесуальної поведінки.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повністю підтримав клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання та просив його задовольнити, указував про те, що хоча під час досудового розслідування ОСОБА_5 проявляла належну процесуальну поведінку, на даний час існують ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, що є підставою для застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора та при вирішенні даного питання покладалися на розсуд суду, однак просили врахувати недоведеність ризиків вказаних слдічим у поданому клопотанні.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

За матеріалами поданого клопотання встановлено, що СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України за фактом організації проведення азартних ігор у карти у гральних залах, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2023 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000012.

У цьому кримінальному провадження 29 вересня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за частиною другою статті 203-2 КК України, тобто у організації та проведенні азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, вчинених за попередньою змовою групою осіб, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України їй вручена.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 від 14 березня 2023 року продовжено строк досудового розслідування до п`яти місяців, тобто до 29 лютого 2024 року включно.

05 січня 2024 року підозрюваній ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України, тобто у організації та проведенні азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, вчиненого організованою групою.

Встановивши під час досудового розслідування обставини, які свідчать про наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу до підозрюваної.

Загальний порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження врегульовано главою 10 розділу ІІ КПК України, який визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з частиною першою статті 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до визначення, наведеного у частині першій статті 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, за змістом частини другої статті 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено частиною першою статті 178 КПК України.

За змістом частини першої статті 179 КПК України, особисте зобов`язання, що відповідно до положень частини третьої статті 176 КПК України є найбільш м`яким запобіжним заходом, полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

При цьому, частина друга статті 179 КПК України визначає, що підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За аналізом положень указаних вище норм вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити обставини набуття підозрюваним відповідного статуту, обґрунтованість цієї підозри, наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, що у цьому випадку і може бути підставою для застосування найбільш м`якого запобіжного заходу особистого зобов`язання.

За змістом повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 05 січня 2024 року вбачається, що підозрюваній ОСОБА_5 05 січня 2024 року з дотриманням положень статі 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України, тобто у організації та проведенні азартних ігор без ліцензії на провадження відповідного виду діяльності з організації та проведення азартних ігор, що видається відповідно до закону, вчиненого організованою групою.

Вказані обставини, щодо дотримання порядку повідомлення про підозру не заперечуються й учасниками кримінального провадження.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя, враховуючи статті 8, 9 КПК України, керується позиціями Європейського суду з прав людини.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28 жовтня 1994 року, пункт 55).

ОСОБА_5 , за зібраних досудовим розслідуванням доказів та встановлених обставин, підозрюється в тому, що вона діючи свідомо, добровільно, керуючись корисливим мотивом, бажаючи систематично отримувати власну матеріальну вигоду, увійшла до складу організованої групи під керуванням ОСОБА_8 , надавши свою згоду на спільну злочинну діяльність.

Добровільно зорганізувавшись у стійке об`єднання спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та розподіливши між собою ролі і функції кожного зі співучасників, ОСОБА_5 разом з вищевказаними особами у період з 20 липня по 25 липня 2023 року, реалізуючи спільний умисел на отримання незаконного прибутку у складі організованої групи скоїли ряд особливо тяжких злочинів, пов`язаних з проведенням азартних ігор без ліцензії, шляхом організації та проведення азартних карткових ігор « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у приміщенні заздалегідь спеціально обладнаного грального залу по АДРЕСА_2 , шляхом надання платних послуг з проведення карткової кеш-гри особам згідно переліку.

Зі змісту поданого клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінально-караних дій, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України.

Долучені до клопотання слідчим докази, зібрані у ході досудового розслідування, зокрема: протоколи допиту свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ; інформація Всеукраїнської федерації спортивного покеру від 18 серпня 2023 року; інформація Комісії з врегулювання азартних ігор та лотерей; протокол огляду додатка від 07 вересня 2023 року до висновку експерта від 09 серпня 2023 року; протокол огляду предмету від 03 серпня 2023 року; інформація Всеукраїнської федерації спортивного покеру від 11 жовтня 2023 року у сукупності свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій, які охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України.

Досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

На даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

З огляду на вказане, слідчим та прокурором доведено наявність обставин, передбачених пунктом першим частини першої статті 194 КПК України.

Щодо ризиків кримінального провадження то слідчий у поданому клопотанні зазначає про ризик переховування, ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризик вчинення іншого правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до змісту клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу та пояснень прокурора, що надані ним у судовому засіданні вбачається, що в обґрунтування наявності підстав, для застосування до підозрюваної запобіжного заходу на виконання приписів пункту 2 частини першої статті 194 КПК України, зазначено про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ризики, які дають підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи наведені слідчим ризики на предмет їх реальності, в сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями прокурора, слідчий суддя вважає не доведеним наявність ризиків у цьому кримінальному провадженні, з наступних підстав.

Так, в обґрунтування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування, слідчий та прокурор фактично посилаються лише на тяжкість покарання.

У свою чергу з усталеної судової практики вбачається, що тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, зумовленим можливістю перераховування від слідства та/або суду.

ЕСПЛ у своїх рішеннях (справа «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») неодноразово наголошував, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У пункті 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Подвезько проти України» (Заява № 74297/11), суд встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція Європейського суду з прав людини свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого пункту 1 частини першої статті 177 КПК України.

Крім того, указана слідчим та прокурором обставина, щодо тяжкості інкримінованого підозрюваному правопорушення, не може оцінювати в якості ризику, так як вказана обставина повинна бути оцінена лише відповідно до положень статті 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

При цьому, перевіряючи доводи щодо ризику втечі та можливого переховування від органів досудового розслідування, слідчий суддя враховує і ту обставину, що ОСОБА_5 29 вересня 2023 року була повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за частиною другою статті 203-2 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки.

З часу повідомлення ОСОБА_5 про підозру за частиною другою статті 203-2 КК України, підозрювана проявляла належний рівень процесуальної поведінки, прибувала на виклики слідчого, що підтверджено прокурором безпосередньо у судовому засіданні.

Після повідомлення про підозру від 29 вересня 2024 року, органом досудового розслідування не вживалося заходів щодо застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу до повідомлення її про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру 05 січня 2024 року, за змістом якої дії останньої було перекваліфіковано за частиною третьою статі 28, частиною першою статті 203-2 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від десяти тисяч до сорока тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на один рік, що є менш тяжким у порівнянні з раніше оголошеною підозрою.

Оскільки підозрювана ОСОБА_5 , маючи статус підозрюваної у кримінальному провадженні з 29 вересня 2023 року за вчинення дій, відповідальність за які передбачає більш тяжке покарання, не вчинила дій направлених на переховування від органів досудового розслідування та суду, підстав вважати, що після перекваліфікації інкримінованих їй дій на менш тяжке кримінальне правопорушення, остання внаслідок тяжкості покарання вчинятиме дії, що охоплені пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, немає.

Доводи слідчого та прокурора в цій частині не містять належних доказів ймовірності указаного ризику.

При цьому слід врахувати й послідовну практику ЄСПЛ в цих питаннях, який в багатьох своїх рішеннях, зокрема, в рішеннях «Ноймайстер проти Австрії» та «Мамедова проти росії», використовує стандарт, за яким ризик втечі чи спроб ухилення від кримінальної відповідальності зменшується зі збігом часу.

Тому з урахуванням того, що після повідомлення ОСОБА_5 про підозру пройшов досить тривалий час та нею не вживалися заходи щодо переховування від слідства та суду наявність зазначеного ризику виглядає ще менш переконливою.

В обґрунтування ж ризику - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, узагалі не було наведено жодних пояснень та не надано відповідних доказів. Ті обставини, що підозрюваній ОСОБА_5 відомі свідки що допитані у цьому кримінальному провадженні, не доводить наявність ризику незаконного впливу на них.

Так, ні слідчим, ні прокурором не наведено обставин, за яких вплив підозрюваної на свідків слід розглядати таким, що реально може мати місце, з огляду на відсутність у неї впливу на цих свідків, та наявності у неї авторитету, який давав би можливість здійснювати такий вплив.

Що стосується ризику, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 177 КПК України, а саме щодо можливості підозрюваної перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то вказаний ризик слідчим суддею як і підстави його обґрунтування взагалі не беруться слідчим суддею до уваги, з огляду на абстрактність та абсурдність викладених у ньому доводів.

Так, ні слідчим ні прокурором не зазначено про існування яких осіб йдеться у цьому ризику. Долучені до клопотання матеріали, не свідчать про наявність у цьому кримінальному провадженні третіх осіб, щодо яких здійснюється досудове розслідування за викладеними фактами, що інкримінуються підозрюваній, а також щодо осіб, які перевіряються на предмет причетності до його вчинення.

Слідчим у клопотанні зазначено загальне формулювання ризику інформування інших осіб про перебіг досудового розслідування, що свідчить про надуманий характер таких доводів.

Посилання слідчого на можливість підозрюваної ОСОБА_5 здійснити підкуп як свідків, так і третіх осіб з метою перешкоджання кримінальному провадженню не підтверджено жодним більш, чи менш достатнім доказом, з огляду на безпідставність такого твердження.

Указане може свідчити про належність слідчого до прихильників конспірологічних теорій, та з високою ймовірністю, ці доводи слідчого є хибними і не мають достатніх надійних доказів, щоб сприймати їх серйозно.

Оцінюючи доводи органу досудового розслідування на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя також дійшов висновку про його необґрунтованість з огляду на те, що діяльність з приводу організації та проведення азартних ігор припинена органом досудового розслідування влітку 2023 року. Підстав вважати, що члени організованого угрупування продовжують здійснювати незаконну діяльність з часу припинення кримінального правопорушення відсутні, як і відсутні відомості про причетність ОСОБА_5 до будь якого іншого злочину.

За підсумком вищевикладеного, жодний із наведених слідчим у поданому клопотанні ризиків не знайшов свого підтвердження при розгляді вказаного клопотання.

Відсутність ризиків у цьому кримінальному провадженні також відповідає й поясненням прокурора, що надані ним у судовому засіданні, зокрема щодо того, що раніше із аналогічними клопотаннями, орган досудового розслідування до слідчого судді не звертався, так як попереднім процесуальним керівником у цьому кримінальному провадженні не було встановлено наявності ризиків, що наведені у переліку частини першої статті 177 КПК України.

З огляду на вказане, слідчим та прокурором не доведено наявність обставин, передбачених пунктом другим частини першої статті 194 КПК України.

А з урахуванням тієї обставини, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, обставини, що зазначені у пункті 3 частини першої статті 194 КПК України слідчим суддею не досліджуються, з огляду на відсутність більш м`яких запобіжних заходів.

В силу положень частини другої статті 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті цієї статті.

Якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої статті 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом.

З урахуванням того, що слідчим у поданому клопотанні, а прокурором у судовому засіданні не доведено обставин, визначених пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), а підозрювана ОСОБА_5 під час досудового розслідування демонструвала належний рівень процесуальної поведінки, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на підозрювану додаткових обов`язків та необґрунтованість поданого клопотання, що має наслідком відмови у його задоволенні.

Керуючись статтями 176-178, 179, 193-194, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 внесене у кримінальному провадженні №0000012, про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_5 , підозрюваної за частиною третьою статті 28, частиною першою статті 203-2 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_32

Повний текст ухвали оголошено

22 січня 2024 року о 16.00 год.