КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4635/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами представника ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіШевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене 27 червня 2023 року під час проведення обшуку за адресою: Чернігівська область, АДРЕСА_1, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, а саме на:

- Зразки рідини у скляних ємностях, об`ємом 1 л. у кількості 32 штук;

- Рідину загальним об`ємом 5 147 куб. м., з якої 1443 куб. м. рідини (дизельне пальне), 3390 куб. м. рідини (бензин А-92), 314 куб. м. рідини (бензин А-95), які залишені на відповідальне зберігання директору ПП «ТТ-Нафта» та ПП «Сівер- Нафта» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Зобов`язати уповноважених осіб у кримінальному провадженні № 0000014 від 14 березня 2023 року негайно повернути вилучене під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва за адресою: Чернігівська обл., АДРЕСА_1, майно:

- Зразки рідини у скляних ємностях, об`ємом 1 л. у кількості 32 штук;

- Рідину загальним об`ємом 5 147 куб. м., з якої 1443 куб. м. рідини (дизельне пальне), 3390 куб. м. рідини (бензин А-92), 314 куб. м. рідини (бензин А-95).

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що в клопотанні жодними належними та допустимими доказами не підтверджено той факт, що вилучене під час обшуку, за вказаною адресою, майно (паливо) має будь-яке відношення до ПП «ТТ-НАФТА». Більш того, до клопотання не додано будь-яких документів, які б підтверджували той факт, що ПП «ТТ-НАФТА» будь- яким чином здійснювало реалізацію палива за вказаною адресою та взагалі має ліцензію на реалізацію палива.

При цьому частина палива, вказаного в клопотанні про арешт майна, як дизельне пальне, насправді не є дизельним пальним, а є сировиною вуглеводневою (2709.00.90.00) - газоконденсат, який використовується як сировина в хімічній промисловості.

Також апелянт зазначає, що обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, у якій немає дозволу на проведення обшуку та вилучення майна ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА». В процесі обшуку незаконно виготовленого та необлікованого палива виявлено не було.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22.06.2023 р. було надано дозвіл на проведення обшуку земельних ділянок, приміщень, будівель та споруд, за місцем знаходження ПП «TT-Нафта», з метою відшукання та вилучення первинних бухгалтерських документів та незаконно виготовлених та не облікованих нафтопродуктів та альтернативних видів палива без підтвердження якості.

Однак ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» використовує обладнання нафтобази на підставі договору оренди для зберігання власних нафтопродуктів та інших речовин.

Всі наявні звітні документи та документи первинного бухгалтерського обліку (видаткові накладні, довідки про розпорядника акцизного складу пального, договори тощо), які підтверджують той факт, що вказане паливо та речовини було обліковано згідно вимог законодавства та жодних зауважень у контролюючих органів стосовно обліку не було, були надані в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Як вбачається із клопотання та доданих матеріалів в ході обшуку не виявлено фактів неповного відображення господарських операцій та обліку пального.

В судовому засіданні прокурор не спростував той факт, що вказані в клопотанні вилучені нафтопродукти та речовини були обліковані відповідно до чинного законодавства.

ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» є власником вилучених нафтопродуктів, які були обліковані у відповідності до вимог законодавства, а облікові документи, які фіксують та підтверджують надходження та зберігання були надані, як під час обшуку так і в судовому засіданні при розгляді клопотання про накладення арешту на майно.

Підставою вилучення було зазначено начебто наявність у слідчого достатніх підстав вважати, що пальне недостатньої якості. Проте, це виключно припущення сторони обвинувачення, яке не підтверджено жодним доказом.

Проте, суд першої інстанції зазначені обставини проігнорував та не врахував, що у клопотанні жодним чином не доведено, що арештоване майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, або може підлягати спеціальній конфіскації, або для забезпечення цивільного позову.

Під час проведення обшуку детективам було повідомлено, що ПП «TT-Нафта» на даній нафтобазі жодної господарської діяльності по реалізації пального не здійснює, оскільки в принципі не займається роздрібною торгівлею ПММ.

Також апелянт зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна відсутні відомості, щодо власників вилученого майна та не зазначено доказів, на підставі яких прокурор прийшов до висновку про те, що вказані нафтопродукти мають будь-яке відношення до ПП «ТТ- НАФТА», щодо якого здійснюється вказане кримінальне провадження.

Клопотання про арешт майна у даній справі подано прокурором з порушенням процесуального строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України поза межами 48 годинного строку - 04.07.2023 року (згідно відмітки канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва), тобто майже через тиждень після обшуку.

Крім того, незважаючи на те, що в матеріалах є наявною постанова слідчого від про визнання вилученого палива речовим доказом у кримінальному провадженні, однак з огляду на цю постанову таке визнання вказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки стороною обвинувачення жодним чином необґрунтовано, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане майно.

Тобто, фактично, за результатами обшуку, не виявивши жодних доказів відношення ПП «TT-Нафта» до нафтопродуктів, які зберігалися на вказаній нафтобазі, сторона обвинувачення вчинила дії по вилученню нафтопродуктів, що належать ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» тим самим повністю паралізувавши їх господарську діяльність, що вже призвело і ще призведе до колосальних збитків, зазначених підприємств. Зазначене свідчить про порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 173 КПК України, згідно якої у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

В судове засідання представник ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвокат ОСОБА_6 та прокурор не з`явилися, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином. Проте від прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду, без його участі, також в даному клопотанні зазначив, що він заперечує щодо задоволення апеляційних скарг.

З урахуванням викладеного, колегія суддів з урахуванням вимог ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України прийшла до висновку про проведення судового розгляду у відсутність прокурора та представника ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвоката ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвоката ОСОБА_6 , не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що детективами Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ПП «ТТ-Нафта» (код 37021932) у період з 01.04.2018 по 30.09.2020, в порушення вимог Податкового кодексу України, ухилились від сплати податку на прибуток у розмірі 15 313 143 грн. та податку на додану вартість у сумі 14 040 531 грн., що встановлено актом Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 12 квітня 2021 року №1668/07/37021932 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ПП «ТТ-Нафта» (код 37021932)». Загалом, службові особи ПП «ТТ-Нафта» (код 37021932) ухилились від сплати податків на суму 29 353 674 грн., які призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах.

Крім того, службові особи ПП «ТТ Нафта» організували незаконну діяльність з обігу підакцизних товарів, а саме здійснюють незаконне придбання у невстановлених осіб фальсифікованих паливно-мастильних матеріалів (ДП, бензин А 92, А 95) без документів, підтверджуючих якісні характеристики, з метою їх подальшого збуту через мережу власних автозаправних станцій на території Чернігівської області.

На виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року, 27 червня 2023 року було проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , результатами якого виявлено та вилучено зразки рідини у скляних ємностях, об`ємом 1 л у кількості 32 штук; рідину загальним об`ємом 5 147 куб. м, з якої 1443 куб. м рідини (дизельне пальне), 3390 куб. м рідини (бензин А-92), 314 куб. м рідини (бензин А-95), які залишені на відповідальне зберігання директору ПП «ТТ-Нафта» та ПП «Сівер- Нафта» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 від 28 червня 2023 року, виявлене та вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

04.07.2023 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000014, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, яке тимчасово вилучене 27 червня 2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: зразки рідини у скляних ємностях, об`ємом 1 л у кількості 32 штук; рідину загальним об`ємом 5 147 куб. м, з якої 1443 куб. м рідини (дизельне пальне), 3390 куб. м рідини (бензин А-92), 314 куб. м рідини (бензин А-95), які залишені на відповідальне зберігання директору ПП «ТТ-Нафта» та ПП «Сівер- Нафта» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Дане клопотання на адресу Шевченківського районного суду м. Києва направлено поштовим відправленням поштою відповідно до штампу на описі вкладення до конверту 29.06.2023 року.

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор з урахуванням обставин, зазначених в даному клопотанні послався також на те, що на даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

11.07.2023 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на зазначене у клопотанні тимчасово вилучене майно.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за ознаками вчинення якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000014 від 14 березня 2023 року, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а також з метою забезпечення проведення під час досудового розслідування експертних досліджень, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене 27 червня 2023 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, вислухані доводи прокурора та детектива в підтримку поданого клопотання, заперечення представника ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвоката ОСОБА_6 щодо задоволення клопотання про арешт майна, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0000014 від 14.03.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови детектива від 28.06.2023 /а.с. 97/ з підстав, що вони відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а також, з метою забезпечення проведення під час досудового розслідування експертних досліджень відповідно до постанови детектива від 30.06.2023 про призначення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів /а.с.155-156/.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Також слідчим суддею встановлено, що встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, формують внутрішнє переконання про наявність ознак кримінальних правопорушень, які полягають у незаконному придбанні з метою збуту незаконно виготовленого пального, та умисному ухиленні підприємства, установи, організації від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, які зобов`язані їх сплачувати, якщо такі дії призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах, та містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене майно відповідає ознакам, зазначеним в статті 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Також не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду твердження апелянта, що клопотання про арешт майна у даній справі подано прокурором з порушенням процесуального строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України поза межами 48 годинного строку - 04.07.2023 року (згідно відмітки канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва), тобто майже через тиждень після обшуку, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно клопотання прокурора про арешт майна надійшло до суду 04.07.2023, однак як зазначалося вище дане клопотання було направлено поштовим відправленням 29.06.2023, а відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги представника ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційні скарги представника ПП «Чернігівнафтопродукт» та ПП «СІВЕР-НАФТА» - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4