Справа№750/4769/16-к
Провадження №1-кп/751/113/23
В и р о к

І м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2023 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 11.03.2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петушки Володимирської області Російської Федерації, громадянина України, який має вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

потерпілого - ОСОБА_16 ,

захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

обвинуваченого ОСОБА_7

Встановив :

Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_7 , працюючи на посаді Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, відповідно підпунктів 2.2, 2.3 Посадової інструкції Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, затвердженої начальником Чернігівського міського управління від 10.02.2016, зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), виконання яких відповідно до законів України покладено на державну виконавчу службу; вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

26.02.2016 до ОСОБА_7 , як до головного державного виконавця центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, звернувся громадянин ОСОБА_16 з приводу з`ясування наявності виконавчих проваджень, загальної суми штрафів і їх оплати відносно громадянина ОСОБА_21 .

Водночас, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_16 , достовірно знаючи, що виконавчі провадження щодо ОСОБА_21 у нього в провадженні не перебувають, шляхом обману, повідомив ОСОБА_16 неправдиві відомості, що указані виконавчі провадження перебувають на виконанні та він, ОСОБА_7 , зможе їх закрити за умови сплати йому ОСОБА_16 половини від суми штрафів по провадженням, а саме 4 000 грн.

16.03.2016 близько 12 год 56 хв у м. Чернігові, поблизу будинку 15А по вул. Чернишевського, в салоні автомобіля марки «Опель омега» д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , реалізуючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 в сумі 3 800 грн, які останній будучи введеним в оману, добровільно передав ОСОБА_7 за вчинення дій щодо закриття виконавчих проваджень щодо ОСОБА_21 .

З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Дослідивши та перевіривши в судовому засіданні зібрані у кримінальному провадженні докази, суд дійшов переконання, що наявність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, стороною обвинувачення не доведено.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України не визнав. Зазначив, що ніколи не бажав та умисно не заволодівав коштами ОСОБА_16 шляхом обману. Показав, що з ОСОБА_16 познайомився на початку 2012 року, коли працював у державній виконавчій службі Чернігівського районного управління юстиції і у нього на виконанні перебували виконавчі провадження про стягнення штрафів з ОСОБА_16 за порушення ПДР. Після їх закриття у березні-квітні ОСОБА_16 почав настирливо втиратися до нього в довіру: неодноразово забирав з роботи на своєму авто, пригощав кавою, запрошував на відпочинок разом з його знайомими, а тому з часом їх відносини переросли в дружні та довірливі. Восени 2012 року від знайомого співробітника торгівельної організації ПП НИВА-В.Ш ОСОБА_22 він дізнався, що незабаром на реалізацію одним з міських відділів державної виконавчої служби планується передача автомобіля «Subaru Forester» 2007 року випуску. Про це він повідомив ОСОБА_16 , який вирішив викупити автомобіль з аукціону. Йому бракувало 500 доларів США і він попросив позичити на нетривалий час, а після перепродажу авто обіцяв повернути 600 доларів США. На вказану пропозицію він погодився і позичив ОСОБА_16 кошти по курсу покупки на той час у гривнях. Протягом тривалого часу ОСОБА_16 користувався автомобілем і не міг його продати, а тому у грудні 2012 року він запропонував придбати дане авто своєму брату - ОСОБА_23 , і ОСОБА_16 погодився. Автомобіль було продано за 11 000 доларів США, але при розрахунку він нагадав йому про борг і хотів передати 10 400 доларів США. Проте, останній вимусив віддати 10 500 доларів США, а решту 100 доларів обіцяв віддати невдовзі. Однак, йшов час, а ОСОБА_24 так і не розрахувався та ближче до весни 2013 почав від нього ховатися. У зв`язку з цим, він вирішив більше не спілкуватися з ОСОБА_16 . Протягом 2014-2015 років ОСОБА_16 телефонував декілька разів, але він на дзвінки не відповідав. У період 2013-2015 роки ОСОБА_16 кошти не віддавав. У середині лютого 2016 року зателефонував та попросив проконсультувати і допомогти у виконавчому провадженні, де є стягувачем за боргом у розмірі 94 340 грн. Одночасно пообіцяв погасити старий борг. Не дуже довіряючи ОСОБА_16 , все ж пообіцяв дізнатися про вказане виконавче провадження та одночасно висловив претензії в його непорядності щодо не повернення боргу. ОСОБА_24 пообіцяв за місяць розрахуватися та повернути 150 доларів. 26.02.2016 він заїхав до нього на роботу і розповів, що знайшов можливість швидко заробити гроші в компанії з надання інвестиційних послуг «Helix», так званій «піраміді». Бажає взяти максимально можливу суму під заставу іншого авто «Mitsubishi Lancer», та запитав, чи є знайомі, які можуть в цьому допомогти. З приводу цього вони вели переписку у мессенджері «Viber». 02.03.2016 та 03.03.2016 ОСОБА_24 знову неодноразово телефонував і просив про зустріч. 03 березня 2016 під`їхав до нього на роботу, запитав чи зможу для зняття заборони для виїзду за кордон його товариша дізнатися про наявність і суму боргів за виконавчими провадженнями і способу їх погашення. Дуже поспішав, тому попросив надіслати у «Viber» повні дані. Того ж дня о 21.49 год отримав повідомлення від ОСОБА_24 - « ОСОБА_21 ». Наступного дня ОСОБА_24 7 разів телефонував, 04 березня повідомив ОСОБА_24 , що може під`їхати до роботи. Він повідомив йому, що загальний борг ОСОБА_25 складав біля 10 000 грн, жодних проблем із забороною на виїзд немає, як і відкритих виконавчих проваджень. ОСОБА_24 дуже зрадів та сказав, що має намір взяти з ОСОБА_25 половину суми боргу та просив надати що-небудь на підтвердження закриття виконавчих проваджень. Він ще раз йому сказав, що виконавчі провадження закриті і більше нічого робити не потрібно. ОСОБА_24 сказав, що візьме з ОСОБА_25 5 000 грн, з яких поверне йому борг в сумі 150 доларів, а залишок залишить собі. 15.03.2016 ввечері йому тричі телефонував ОСОБА_16 . Вони домовились про зустріч на автостоянці біля ресторану «Mamammia». Під час зустрічі ОСОБА_16 знову запитував про наявність боргу у ОСОБА_21 , а також пропонував зустрітися наступного дня, щоб повернути борг у сумі 150 доларів США. При цьому, він ніколи не називав сум, які ОСОБА_16 повинен взяти з ОСОБА_21 , а на його нав`язливі запитання просто не реагував. 16 березня 2016 року біля 11 години ОСОБА_16 зателефонував йому та повідомив, що готовий віддати всю суму боргу 150 доларів, що по курсу складає 3 800 грн. Перед обідом він під`їхав на авто «Opel Omega» та знову просив надати довідку про відсутність у ОСОБА_21 відкритого виконавчого провадження, на що в черговий раз він роз`яснив, що отримає її лише за заявою. Коли їхали в автомобілі ОСОБА_16 повідомив, що свій автомобіль «Mitsubishi Lancer» продав, а гроші вклав у піраміду «Helix». В кінці він поцікавився щодо свого виконавчого провадження, де боржником був ОСОБА_26 . Надалі ОСОБА_16 дістав із барсетки, що знаходилась між ними і сидіннями, купу не згорнутих купюр, підняв перед обличчям і вголос порахував 3 800. Він відкрив замок портфелю, куди ОСОБА_16 їх і поклав. Зазначив, що в його діях відсутній склад інкримінованого злочину, бо ніколи не бажав та умисно не заволодівав коштами ОСОБА_24 шляхом обману. Крім того, ОСОБА_24 під час допиту 21.12.16 в Деснянському районному суді м. Чернігова визнав, що кошти в сумі 5 000 грн йому надали працівники поліції. Крім того, у матеріалах відсутня довіреність, про яку в Деснянському районному суді м. Чернігова під час допиту свідчив ОСОБА_24 . Також, лише 23.08.2020 за клопотанням захисника ОСОБА_20 ознайомили з носіями №№49т-51т до протоколу НСРД аудіо, відеоконтролю за 15 і 16.03.16 і надали повні їх копії в електронному вигляді відеозаписів, що наявні у сторони обвинувачення.

Також, за клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні були безпосередньо допитані та досліджені покази свідків обвинувачення та потерпілого ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показала, що працює головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові з листопада 2006 року, обвинувачений був її колегою. У 2014 році відкривала виконавче провадження стосовно ОСОБА_21 . ОСОБА_7 не підходив до неї стосовно виконавчих проваджень, де боржником був ОСОБА_21 . Кожен державний виконавець має доступ до Єдиного реєстру виконавчих проваджень за своїм паролем.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні показала, що була колишньою колегою обвинуваченого. В той час вона працювала спеціалістом в канцелярії, і лише вона мала доступ до архіву. ОСОБА_7 не звертався до неї з приводу надання виконавчих проваджень, де боржником був ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні показав, що працював разом з ОСОБА_7 . Пройшло багато часу, з 2017 року не працює в державній виконавчій службі. Не пам`ятає чи було у його відділі виконавче провадження, де боржником був ОСОБА_21 . Також не пам`ятає, чи звертався до нього ОСОБА_7 з приводу архівних виконавчих проваджень. Подивитися будь-яку інформацію з приводу виконавчих проваджень може будь-який виконавець, але вчиняти дії - лише той, у кого у провадженні перебуває виконавче провадження.

Оцінюючи вказані показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , суд зазначає, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому правопорушенні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 показав, що зранку біля «КСК» до нього підійшли працівники поліції, попросили бути понятим під час проведення вилучення речей. Він зайшов у приміщення, де були співробітники поліції, йому роз`яснили з приводу чого буде затримання та вилучення, в цей час переписувалися номери та серії грошових купюр (по 200 грн). Чи проводилась помітка грошей спеціальною хімічною речовиною він не пам`ятає. Затримання відбувалось за магазином «Прогрес», там стояли працівники поліції та затриманий, проводилась відеозйомка. Зайшли в приміщення, почали проводити обшук у ОСОБА_7 , а потім в його особистих речах. Там був білий конверт, у якому знаходились грошові кошти, точний їх розмір не пам`ятає. Коли слідчий почав роз`яснювати затриманому його права, той взяв телефон і хотів зателефонувати адвокату. Втім йому не дозволили це зробити, зазначивши, що зв`язатися з ним він зможе після оголошення всіх його прав та обов`язків, що і було зроблено у подальшому. Після складання всієї документації вони поїхали в управління, де слідчий складала протокол. Зазначив, що за адресою: АДРЕСА_2 він був один раз. Нікого із співробітників поліції він не знає. ОСОБА_31 не знає також. Ніколи більше не приймав участь в слідчих діях, як понятий, в інших кримінальних провадженнях. Інших понятих Головка, Циганка він не знав. На даний час користується мобільним телефоном НОМЕР_2 . До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

Відповідно до ст.23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.

Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_21 неодноразово викликалися у судові засідання, однак не прибули. ОСОБА_21 виїхав за межі України і місце перебування його не відоме.

Судом, за клопотанням сторони захисту, при цьому сторона обвинувачення не заперечувала, було відтворено диск з допитом під час судового засідання в Деснянському районному суді м. Чернігова 14.02.2017 та 21.12.2016 свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_32 , який був допитаний в судовому засіданні 14.02.2017, показав, що в березні 2016 року зранку його запросили прийти на вул. Щорса, біля «КСК», бути понятим під час проведення слідчих дій. Він прибув до вказаного приміщення, там був ще один понятий на прізвище ОСОБА_34 . З ним він не знайомий. Також був присутній потерпілий ОСОБА_16 та працівники поліції. Їм роз`яснювали права та обов`язки. У вказаному приміщенні відбулась передача коштів, їх розклали купюрами по 200 грн, а всього 5 000 грн. Їх копіювали, вручали ОСОБА_16 , який повинен був поїхати на зустріч для вручення вказаних коштів. Потім складали протокол та долучали до нього копії грошових коштів. Вказаний протокол він читав та підписував. Зауважень до протоколу не було. Звідти поїхали на іншу слідчу дію - затримання особи. Чекали на вул. Шевченка, а потім поїхали в центр (біля річки Стрижень). Там побачили багато людей, на ганку стояв затриманий ОСОБА_7 та слідча. У руках затриманого був портфель чи сумка, точно не пам`ятає. Права зачитувалися, але їх важко було розібрати, через пориви вітру, і вони перейшли у приміщення, де знову їм зачитали права. Затриманому зачитували також права, але він постійно перебивав слідчого, намагаючись з`ясувати, що відбувається. Відеофіксація відбувалась. У приміщенні проводився особистий обшук затриманого ОСОБА_7 . Йому запропонували пред`явити вміст кишені, що він і зробив. Були вилучені телефони. Також із бокової кишені портфеля вилучили кошти близько 4 000 грн, які надавали ОСОБА_16 напередодні, номіналом по 200 грн. Слідчі запитували у ОСОБА_7 про походження вказаних коштів, але останній відповів, що не пам`ятає. Також, вказав, що ОСОБА_7 намагався зателефонувати родичам, але у нього співробітник поліції забрав телефон. Втім, пізніше йому надали можливість зателефонувати. Через деякий час прийшов адвокат. Вказав, що заходи фізичного впливу до ОСОБА_7 працівниками поліції не застосовувалися. У вказаному приміщенні складався протокол затримання, а потім їздили у приміщення ГУНП і також щось підписували.

Оцінюючи вказані показання свідка ОСОБА_35 та ОСОБА_33 , суд зазначає, що вони не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому правопорушенні, оскільки зазначені свідки були залучені як поняті під час вручення грошових коштів та під час затримання обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні 21.12.2016 свідок ОСОБА_21 показав, що знайомий з потерпілим ОСОБА_16 з 2014 року, має багато спільних друзів. На початку 2015 року він надав у борг ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 12 000 грн, у зв`язку з чим він написав розписку. Строк повернення коштів у розписці не вказував. Зазначив, що збирався на роботу за кордон - в Польщу, але при цьому мав несплачені штрафи за порушення правил дорожнього руху, тому попросив ОСОБА_36 повернути борг. Про наявність штрафів знав давно, оскільки отримував відомості із державної виконавчої служби. Коли вони зустрілися (лютий-березень 2016 року) ОСОБА_16 віддав лише 2 000 грн, просив почекати деякий час для повернення решти, оскільки всієї суми відразу у нього не було. У зв`язку з чим він запропонував ОСОБА_24 заплатити за нього штрафи, вони оформили у нотаріуса довіреність на вчинення будь-яких дій від імені ОСОБА_21 . У квітні 2016 року ОСОБА_16 повернув решту боргу (10 000 грн), а той повернув йому розписку. Про події, які відбувались у березні 2016 року щодо сплати його штрафів йому відомо зі слів ОСОБА_16 . Але сам ОСОБА_16 не повідомляв про те, що від нього вимагаються кошти. Вказав, що врешті-решт за кордон не поїхав через невелику заробітну плату в цій країні.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_21 , суд зазначає, що вони, як доказ не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому правопорушенні, будь-яких об`єктивних даних, які б прямо або опосередковано вказували на вчинення ОСОБА_7 саме шахрайських дій вони не містять. Цими показаннями лише підтверджується факт знайомства ОСОБА_21 та потерпілого, наявність у останнього боргових зобов`язань перед ОСОБА_21 станом на березень 2016 року.

Потерпілий ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що у 2015 році взяв у борг у ОСОБА_21 12 000 грн на невизначений термін. У 2016 році той зателефонував та нагадав про повернення їх, але всієї суми на той час у нього не було, а тому він віддав лише 2 000 грн, про що написав розписку. ОСОБА_21 йому постійно дзвонив, вимушував повернути решту грошей, мотивуючи тим, що виїжджає за кордон. Для погашення боргу та безперешкодного перетину кордону ОСОБА_21 запропонував йому погасити його борги по штрафам. Доручення ОСОБА_21 не надавав. У зв`язку з чим, він звернувся до ОСОБА_7 , з яким знайомий з 2012-2013 року, оскільки той працював в державній виконавчій службі. Від нього дізнався про виконавчі провадження та суми штрафів, які становили близько 10 000 грн. Просив ОСОБА_7 закрити суму штрафів частково, на що він погодився, і зійшлися на тому, що він передасть йому 4 000 грн, а той закриє виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_21 . Яким чином ОСОБА_7 їх закриє він не цікавився. У подальшому ОСОБА_7 неодноразово телефонував йому та нагадував про необхідність якомога скоріше сплатити 4 000 грн, щоб закрити виконавчі провадження, а також погрожував, що накладе арешти на майно боржника. Після того, як він зрозумів, що ОСОБА_7 вимагає у нього гроші, він звернувся до правоохоронних органів (УЗЕ) із заявою. Чому у заяві по батькові вказано « ОСОБА_37 » він не знає. Підпис на заяві належить йому, але обставини вказані у заяві написані не ним. Його особу встановлювали, а письмові пояснення записували з його слів. Письмові пояснення від 10.03.2016 він не підписував. До передачі коштів декілька разів зустрічався з ОСОБА_7 . Всі ці зустрічі були з приводу закриття виконавчих проваджень по ОСОБА_21 і для отримання довідки про відсутність відкритих виконавчих проваджень. 15.03.2016 ОСОБА_7 ініціював зустріч біля «Мегацентру». Під час цієї зустрічі вони уточнювали суму коштів, яку повинен ОСОБА_21 по виконавчих провадженнях та суму коштів, яку повинен він передати ОСОБА_7 для закриття виконавчих проваджень. 16.03.2016 вони під`їхали до магазину, він витягнув кошти, перерахував їх. ОСОБА_7 відкрив сумку, кивнув головою, він поклав гроші. Ще раз перепитав ОСОБА_7 чи точно все буде гаразд. Він відповів, що все зробить, а вони потім за заявою отримають довідку про відсутність відкритих виконавчих проваджень. ОСОБА_7 гроші не перераховував. Під час передачі коштів ОСОБА_7 йому не було відомо, що виконавчі провадження вже були закриті. Останній про це йому не повідомляв. Також ОСОБА_7 не відмовлявся від грошей. Зазначив, що напередодні вищевказаних подій, передавав працівникам поліції особисті кошти в сумі 5 000 грн, які вони помітили. У присутності двох понятих переписувалися номера, робилися ксерокопії 5 000 грн. З понятими не був знайомий. ОСОБА_38 , який складав протокол - це працівник поліції, у них спільні знайомі ( ОСОБА_39 ). Після подій 2016 року відносин з ОСОБА_40 не підтримує. У ОСОБА_7 під час огляду виявили 3 800 грн, мабуть тому, що він помилився під час перерахунку коштів. Зазначив, що засоби фіксації застосовувалися після його звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Інструкцій з їх використання йому не надавалися. Точно пам`ятає, що одна камера була на светрі. Крім того, зазначив, що до 2016 року іноді спілкувався з ОСОБА_7 з приводу торгів. Одного разу проводили дозвілля разом (грали в боулінг). Кошти у ОСОБА_7 ніколи в борг не брав, не писав будь-яких розписок з приводу надання або повернення будь-яких сум. Із родичів ОСОБА_7 знає лише брата, тому що продав йому машину. Із ОСОБА_21 знайомий з 2013 року, має дружні відносини, періодично спілкується з ним. У 2015 році отримав у борг від нього 12 000 грн. В кінці 2016 року кошти в розмірі 10 000 грн повернув ОСОБА_21 , про що останній написав розписку. Крім того, вказав, що у 2020 році притягувався до кримінальної відповідальності за крадіжку, до 16.03.2016 до відповідальності не притягувався. З 2012 року працював у Чернігівській індустріальній молочній компанії, з 2015-2016 працював в УкрСівербуд водієм, з 2017 року зареєструвався як фізична особа-підприємець. У 2016 році користувався мобільним телефоном з номером НОМЕР_3 . Телефон мав дві сім-карти, але він не пам`ятає номер іншої. Щодо розписок повідомив, що їх було дві чи три. Працівники поліції наказали їх принести, але яким чином вони вилучалися він не пам`ятає. Зазначив, що десь у 2018 році виступав заявником по аналогічному кримінальному провадженню. З ОСОБА_21 спілкувався по телефону, але номера телефону на даний час не має. У 2012 році на аукціоні придбав автомобіль «Subaru Forester», а у подальшому продав брату ОСОБА_7 . Кошти за купівлю автомобіля передавав брат ОСОБА_7 . Також зазначив, що з 2016 року на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_26 , а він - стягувачем.

Надані потерпілим ОСОБА_16 показання містять відповідну інформацію з приводу підтвердження факту боргових зобов`язань перед ОСОБА_21 ; зустрічей з раніше знайомим ОСОБА_7 ; розмов з останнім щодо виконавчих проваджень, де боржником виступав ОСОБА_21 , а також виконавчого провадження, де він виступав стягувачем; вимагання ОСОБА_7 грошей за закриття виконавчих проваджень щодо ОСОБА_41 . Однак, ці показання взагалі не містять будь-яких об`єктивних та належних даних, які б прямо, або опосередковано вказували саме на вчинення ОСОБА_7 шахрайських дій шляхом обману.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України сторона обвинувачення, посилається на наступні докази та процесуальні документи, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені.

Так, наказом начальника Головного управління юстиції у Чернігівській області № 904/2 від 15.12.2010 ОСОБА_7 призначений на посаду державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернігівського районного управління юстиції (т.6 а.п.151).

З 10 вересня 2015 року ОСОБА_7 переведено на посаду головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, що підтверджується наказом в.о. начальника №893/2 від 09.09.2015 (т.6 а.п.152).

Посадовою інструкцією головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, затвердженої начальником Чернігівського міського управління від 10.02.2016, визначено, що головний державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), виконання яких відповідно до законів України покладено на державну виконавчу службу; вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії (т.6 а.п.147-150).

Згідно характеристики від 16.03.2016 ОСОБА_7 належним чином виконує свої посадові обов`язки, працездатний, послідовний в роботі, самокритичний, комунікабельний, постійно працює над підвищенням кваліфікації (т.6 а.п.154).

Зазначені докази, які містяться в копії особової справи ОСОБА_7 , посадовій інструкції обвинуваченого, положенні про відділ державної виконавчої служби та надані на запит слідчої ОСОБА_42 (т.6 а.145-216), не доводять висунуте обвинувачення.

Відповідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.03.2016 ОСОБА_16 повідомив про вимагання головним державним виконавцем центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_7 неправомірної вигоди в сумі 4 000 грн за закриття виконавчих проваджень відносно ОСОБА_21 . Зазначений протокол зареєстрований в УПУЗЕ УМВС України в Чернігівській області 10.03.2016 за № 493 (т.5 а.п.222-223).

10.03.2016 ст. о/у МВ № 1 УЗЕ ч Чернігівській області ОСОБА_43 відібрані письмові пояснення від ОСОБА_44 (т.5 а.п.225-226).

Відповідно рапорту ст. о/у МВ № 1 УЗЕ ч Чернігівській області ОСОБА_31 , останній доповідає про надходження інформації про те, що головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_7 вимагає з ОСОБА_44 кошти у розмірі 4 000 грн за закриття виконавчих проваджень. Вбачає в діях головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_7 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України. Зазначений рапорт зареєстрований в журналі обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення ГУНП 11.03.2016 за № 174 (т.5 а.п.224).

11.03.2016 в.о. начальника ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_45 матеріали за фактом вимагання неправомірної вигоди для прийняття рішення направив військовому прокурору Чернігівського гарнізону ОСОБА_46 (т.5 а.п.221)

Відповідно витягу з ЄРДР №0000029 від 11.03.2016 до ЄРДР за матеріалами правоохоронних органів внесено відомості про те, що службові особи вимагають від громадянина неправомірну вигоду за вчинення в його інтересах дій з використанням службового становища, з попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України (т.6 а.п.255, т.7 а.п.111).

Відповідно до постанови військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_47 від 11.03.2016 про призначення процесуального прокурора, у даному кримінальному провадженні №0000029 від 11.03.2016 доручив процесуальне керівництво групі прокурорів: ОСОБА_46 (старший групи), ОСОБА_13 і ОСОБА_8 (т.5 а.1).

Відповідно до постанови заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_8 від 14.03.2016 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000029 від 11.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, доручено слідчим СУ ГУНП в Чернігівській області (т.5 а.п.227-228).

13.03.2016 військовий прокурор Чернігівського гарнізону ОСОБА_48 направив до ГУНП в Чернігівській області за підслідністю матеріали кримінального провадження №0000029 від 11.03.2016, для організації проведення досудового розслідування. Зазначені матеріали отримані СУ ГУНП в Чернігівській області 15.03.2016 за вх. № 626 (т.5 а.п.229).

Постановою начальника відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_49 від 15.03.2016 визначено групу слідчих у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_50 (старший групи), ОСОБА_51 , ОСОБА_52 та надано доручення на проведення досудового розслідування (т.5 а.п.230-231).

Старший слідчий СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_50 15.03.2016 повідомила військовому прокурору Чернігівського гарнізону ОСОБА_46 про прийняття кримінального провадження до свого провадження (т.5 а.п.232).

Згідно розписки від 20.01.2015 ОСОБА_16 взяв у ОСОБА_21 у борг кошти в розмірі 12 000 грн, які зобов`язався повернути протягом місяця (т.6 а.п.22).

Згідно розписки від 11.01.2016 ОСОБА_21 отримав від ОСОБА_16 частину боргу в сумі 2 000 грн, які він позичив 20.01.2015 (т.6 а.п.21).

Відповідно інформації Центрального відділу держаної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 21.03.2016 на виконанні у відділі перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входило 14 виконавчих документів, про стягнення з ОСОБА_21 на користь держави штрафів на загальну суму 15 103,19 грн, яке завершено 02.06.2015 на підставі п.2,5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; з 2015 виконавчі провадження перебувають в архіві відділу, а відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_21 станом на 2016 рік немає (т.6 а.п.24-26).

На підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_53 від 30.03.2016 (т.6 а.32-33) у ході тимчасового доступу слідчою ОСОБА_54 отримано копії матеріалів зведеного виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_21 (т.6 а.п.28-31, 34-144).

Згідно протоколу огляду предметів від 04.04.2016 оглянуто виконавчі провадження, які приєднані до зведеного виконавчого провадження №46486272, де боржником є ОСОБА_21 , стягувачем - держава, загальний розмір штрафів 15 103,19 грн. Виконавчі провадження завершені 02.06.2015 на підставі п.2, 5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не має майна на яке можливо звернути стягнення і не проживає за вказаною у виконавчому документі адресою (т.6 а.п.39-144).

14.03.2016 заступник військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_8 звертався до Апеляційного суду Чернігівської області з клопотанням про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме, аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_7 строком на два місяці з 14.03.2016 до 12.05.2016 (т.6 а.п. 222-223).

Слідчий суддя Апеляційного суду Чернігівської області ОСОБА_55 ухвалою від 14.03.2016 №2/351т надав дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме, аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_7 строком на два місяці з 14.03.2016 до 13.05.2016 (т.6 а.п. 224-225).

Відповідно протоколу про результати аудіо-, відео контролю особи від 17.03.2016, протоколу дослідження інформації від 04.04.2016 та дослідженого в судовому засіданні micro SD 8 GB інв. № 49т, 50т, 51т 15 березня 2016 року близько 18 год 24 хв на автомобільній стоянці біля кафе «Мама-Мія», що знаходиться біля «Мегацентру» в м. Чернігові зустрічались ОСОБА_7 з ОСОБА_16 . Між ними відбулась розмова, у ході якої ОСОБА_16 у ОСОБА_7 запитував: «чи зробиш, як говорили? Тоді привозити; коли зранку наступного дня чи сьогодні; чи зможе видати документ, що він нічого не буде; повідомив, що за чотири з ним розмовляв, тоді ти чотири сказав; запропонував наступного дня зранку зустрітися». У свою чергу ОСОБА_7 відповідав «не знаю, сам дивись; не знаю як вийде; не буду нічого робити, який сенс; які довідки можна надати, закриті і закриті справи і все; буде їхати нормально твій товариш; ви п`ять казали, там всього десять» (т.6 а.п.226, 250).

Відповідно доручення від 15.03.2016 слідча ОСОБА_50 доручила начальнику УЗЕ здійснити помітку грошей спеціальною хімічною речовиною і вручити заявнику (т.6 а.241).

Відповідно протоколу огляду та вручення грошових коштів від 16.03.2016, о/у в ОВС УЗЕ в Чернігівській області ОСОБА_38 у період часу з 10.20 год до 10.55 год, перебуваючи в службовому приміщенні УЗЕ в Чернігівській області, за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, буд. 70, в присутності понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_35 , оглянув грошові кошти сумі 5 000 грн, 25 купюр номіналом по 200 грн, які добровільно надав ОСОБА_16 для подальшого використання щодо підтвердження фактичних даних про вимагання та одержання неправомірної вигоди ОСОБА_7 (т.6 а.242-249).

Відповідно до постанови заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_8 про проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 16.03.2016 у формі спеціального слідчого експерименту доручено старшому слідчому ОСОБА_56 (т.6 а.с.237-238).

Відповідно до протоколу про вчинення контролю за вчиненням злочину від 17.03.2016 шляхом проведення спеціального слідчого експерименту, старший оперуповноважений в ОВС УЗЕ в Чернігівській області майор поліції ОСОБА_57 , 16.03.2016 перебуваючи в службовому приміщенні УЗЕ в Чернігівській області, за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, буд. 70, оглянув грошові кошти сумі 5 000 грн, які добровільно надав ОСОБА_16 для використання у слідчих діях. По результатам огляду вищевказаних грошових коштів, вони надані ОСОБА_16 , для подальшого використання щодо підтвердження фактичних даних про вимагання та одержання неправомірної вигоди. Перебуваючи у автомобілі ОСОБА_16 поклав до однієї з кишень сумки ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 3 800 грн. У подальшому ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, під час обшуку вилучили грошові кошти в сумі 3 800 грн (т.6 а.п.239-240).

Відповідно протоколу про результати аудіо-, відео контролю особи від 17.03.2016, протоколу дослідження інформації від 04.04.2016 та дослідженого в судовому засіданні micro SD 8 GB інв. № 49т, 50т, 51т 16.03.2016 близько 12 год 35 хв ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_16 в адміністративній будівлі Центрального відділу держаної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 118. Після чого вони поїхали в бік вулиці Чернишевського автомобілем марки «Опель омега» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_16 . Далі поблизу будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_16 перерахував грошові кошти та поклав до однієї з кишень сумки ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 3 800 грн. До цього між ними відбулась розмова, у ході якої ОСОБА_16 у ОСОБА_7 запитував: «чи може показати ці штуки, щоб він потім не відкрутив йому голову; коли можна написати заяву; чи обов`язково він повинен написати чи може ОСОБА_16 ; повідомив, що йому він все віддав, запитав, чи віддати все, точно буде вирішено; запитував чи виконає свою роботу на 100%; повідомив, що у нього у борг брав кошти; запитував по своєму питанню, вирішим що - небудь, не вирішим». У свою чергу ОСОБА_7 відповідав: «як, напише заяву - видамо довідку, що відсутні на виконанні штрафи; на наступному тижні хай приїде і напише заяву; повідомив, що може він написати від його імені; не потрібно мені нічого давати, хай прийде та напише заяву і отримає довідку; звичайно, напише, отримає довідку; що по ньому можна вирішити, якщо офіційно ніякого майна не має; хай прийде напише заяву або ти, отримає довідку» (т.6 а.п.226, 251-252).

Відповідно висновку за результатами проведення судової експертизи відеозвукозапису від 27.06.2023 №29709/22-35 у кримінальному провадженні №0000029 записи 2016 Бер 15 18:15:36-18:34:48, 2016 Бер 16 12:30:24-13:03:34, 2016 Бер 16 12:30-13:02, що зафіксовані на картах пам`яті micro SD № 49т, № 51т, № 50т є оригіналами; процес фіксації записів 2016 Бер 15 18:15:36-18:34:48 на карту пам`яті micro SD № 49т та 2016 Бер 16 12:30:24-13:03:34 на карту пам`яті micro SD № 51т здійснювався безперервно. Разом з тим, внаслідок технічних вад пристрою запису «Оберіг» № пристрою 81 80 А9 у досліджуваному записі на певних ділянках спостерігаються порушення неперервності аудіо- та відеопотоку у файлі, що має своє відображення у вигляді пропуску окремих кадрів. Хоча указані записи і мають певні порушення неперервності аудіо- та відеопотоку, втручання та монтаж в процесі запису та після нього відсутнє. Запис відеозображення та звуку проводився одночасно; Запис 2016 Бер 16 12:30-13:02, що зафіксований на карті пам`яті micro SD № 50т записувався безперервно, ознаки монтажу та інших втручань у цілісність запису відсутні. Запис відеозображення та звуку проводився одночасно (т.9 а.п.19-42).

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та дослідженого в судовому засіданні відеозапису, 16.03.2016 о 13 год 10 хв затримано громадянина ОСОБА_7 ; на першому поверсі у приміщенні фірми «Сіт» за адресою: м. Чернігів вул. Чернишевського 15-а, страши о/у УЗЕ в Чернігівській області ОСОБА_58 , у присутності понятих ОСОБА_33 , ОСОБА_30 , здійснив обшук затриманого ОСОБА_7 , у якого у руках знаходилась чорна чоловіча сумка, у кишені якої виявили та вилучили грошові кошти купюрами номіналом по 200 грн кожна в сумі 3 800 грн, також вилучили чорну сумку та мобільні телефони ОСОБА_7 . ОСОБА_7 виклав свої зауваження та заперечення, суть яких зводиться до того, що під час затримання не надали можливості скористатися своїми правами, повідомити родичів, також не згоден з підставами затримання, що вимагав та отримав неправомірну вигоду (т.5 а.п. 233-234).

Постановою слідчої ОСОБА_50 від 21.03.2016 грошові кошти в сумі 3 800 грн, чорну чоловічу сумку, мобільний телефон Samsung DUOS IMEI356442 НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з сім картою «Київстар» та «Лайф», мобільний телефон Samsung ІМЕІ НОМЕР_6 з сім картою «МТС», дві відеокасети з відеозаписом затримання визнані речовими доказами (т.6 а.п.12).

На підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_53 від 21.03.2016 (т.6 а.п.10-11) задоволено клопотання від 16.03.2016 слідчої ОСОБА_42 , та накладено арешт на вищезазначене майно (т.6 а.п.6-9).

17.03.2016 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (т. 5 а.п.235-238).

Згідно протоколу огляду предметів від 30.03.2016 оглянуто мобільний телефон марки Samsung DUOS IMEI356442/05/ НОМЕР_7 , IMEI НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , з сім-картками «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_8 та «Лайф» з мобільним номером НОМЕР_9 , під час перегляду журналу дзвінків сім-картки «Лайф» встановлено, у вхідних за період за 02.03.2016 до 16.03.2016 прийнято 18 викликів з мобільного номеру, ім`я якого збережено як « ОСОБА_59 », за № НОМЕР_10 , що належить ОСОБА_16 ; у період з 02.03.2016 до 04.03.2023 здійснено 6 викликів на № НОМЕР_10 , що належить ОСОБА_16 (т.6 а.п.16).

Згідно протоколу огляду предметів від 28.04.2016 оглянуто мобільний телефон марки LG-LBelloIMEI1 НОМЕР_12, IMEI2 НОМЕР_11 , з двома сім-картками мобільного оператору «Лайфсел», одна з яких з мобільним номером НОМЕР_10 , що належить ОСОБА_16 , через програму «Viber» 03.03.2016 на адресу ОСОБА_7 надіслано смс-повідомлення наступного змісту: « ОСОБА_60 » (т.6 а.п.17-20).

10.05.2016 страшою слідчою СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_54 прийнято заяву від ОСОБА_16 про залучення до провадження як потерпілого (т.6 а.п.1).

У цьому кримінальному провадженні правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 було змінено з ч. 3 ст. 368 КК на ч. 1 ст. 190 КК під час досудового розслідування, що підтверджується повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення від 10.05.2016 (т.6 а.п.2-5).

Зазначені вище докази та процесуальні документи не підтверджують обставини, на які посилається сторона обвинувачення про те, що ОСОБА_7 16.03.2016 шляхом вчинення шахрайства (обману) заволодів грошовими коштами ОСОБА_16 в сумі 3 800 грн.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

У результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

За ознакою безпосередньої участі потерпілого у процесі незаконного вилучення майна шахрайство схоже з вимаганням, яке також передбачає передачу майна чи права на нього винній особі самим потерпілим. Однак, якщо при вимаганні потерпілий робить це вимушено, то при шахрайстві потерпілий переконаний у тому, що він розпоряджається майном за власною волею, у своїх інтересах або принаймні не на шкоду цим інтересам. Така його переконаність є результатом впливу на нього шахрая, а саме, введенням потерпілого в оману щодо правомірності передачі ним винному майна чи надання йому права на майно.

Добровільність при шахрайстві має уявний характер, оскільки вона обумовлена обманом.

Обман - повідомлення неправдивих відомостей (дія) або замовчування відомостей, які мають бути повідомлені (бездіяльність), з метою заволодіння чужим майном або придбання права на майно.

Отже, обов`язковою умовою визнання обману ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно.

Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Таким чином, при вчиненні шахрайства шляхом обману потерпілий знаходиться у стані добросовісного переконання правильності власних дій та правомірності дій суб`єкту злочину. А тому, щоб кваліфікувати дії суб`єкта злочину як шахрайство, необхідна наявність психічного впливу суб`єкта злочину на потерпілого шляхом обману, що має своїм наслідком добровільне передання коштів.

Разом з тим, стороною обвинувачення не надано суду будь-яких допустимих та належних доказів про перебування потерпілого ОСОБА_16 у такому стані.

Потерпілий ОСОБА_16 стверджував, що у нього з ОСОБА_7 виникли домовленості, потім останній почав погрожувати і він розцінював їх як вимагання неправомірної вигоди та звернувся до правоохоронних органів. Повноважень потерпілий на представництво інтересів ОСОБА_21 не мав (довіреність у матеріалах кримінального провадження відсутня).

Покази потерпілого стосовно того, що під час передачі коштів ОСОБА_7 йому не було відомо, що виконавчі провадження вже були закриті, спростовуються протоколом про результати аудіо-, відео контролю особи від 17.03.2016, протоколом дослідження інформації від 04.04.2016 та дослідженими в судовому засіданні micro SD 8 GB інв. № 49т, 50т, 51т, відповідно до яких саме напередодні передачі коштів, 15 березня 2016 року під час зустрічі ОСОБА_7 відповів, що «не буду нічого робити, який сенс?; Які довідки можна надати? Закриті і закриті справи і все».

При здійсненні аналізу спілкування потерпілого та обвинуваченого слід звернути увагу на надмірну наполегливість у спілкуванні саме ОСОБА_16 з обвинуваченим (за період з 02.03.2016 до 16.03.2016 обвинуваченим прийнято 18 викликів з мобільного номеру № НОМЕР_10 , що належить ОСОБА_16 ); саме потерпілий ініціював зустрічі з ОСОБА_7 , неодноразово потерпілий вмовляв у видачі довідки про закриття виконавчих проваджень.

При цьому, потерпілий ОСОБА_16 сам спотворив умови для передачі грошей ОСОБА_7 , передаючи останньому кошти повністю усвідомлював реальний стан речей, а саме знав про те, що за самим процесом передачі коштів стежать співробітники правоохоронних органів, які в будь-який момент можуть припинити такі дії, і що, після передачі, кошти будуть вилучені в обвинуваченого і наприкінці слідчих дій повернуті назад потерпілому. Зазначене свідчить про те, що свідомість і воля ОСОБА_16 не спотворювалась обманом щодо подальшої долі його грошей. У той час, як обман є обов`язковою складовою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство).

Разом з тим, суд не погоджується з доводами сторони захисту щодо порушення органом досудового розслідування вимог законодавства, щодо підслідності даного кримінального провадження, у зв`язку із наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 37 КПК України прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Зазначена норма закріплює принцип незмінності прокурора у кримінальному провадженні.

Прокурори в України мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Підслідність кримінальних проваджень визначається виключно кримінальним процесуальним законом, а саме ст. 216 КПК України.

Згідно ч. 7 ст.214 КПК України (в реакції станом на 14.03.2016) прокурор зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

Так, 11.03.2016 до військової прокуратури Чернігівського гарнізону з ГУНП в Чернігівській області надішли матеріали за фактом вимагання неправомірної вигоди, для прийняття рішення.

На виконання вимог ст. 214 КПК України цього ж дня прокурором військової прокуратури Чернігівського гарнізону внесено відомості до ЄРДР за №0000029 від 11.03.2016, за попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 368 КК України.

На виконання вимог ч. 7 ст. 214, ст. 216 КПК України 14.03.2016 заступником військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_8 визначено підслідність вказаного кримінального провадження №0000029 за слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, слідчими якого здійснювалося досудове розслідування вказаного кримінального провадження та завершення останнього.

На виконання вимог ст. 37 КПК України від 11.03.2016 військовим прокурором Чернігівського гарнізону ОСОБА_61 призначено групу прокурорів для здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000029.

Таким чином, під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000029 військовою прокуратурою Чернігівського гарнізону норм КПК України порушено не було, вимоги КПК України щодо підслідності (ст. 216, ст. 218) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, дотримані у повному обсязі, слідче управління ГУНП в Чернігівській області є належним органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Наказ Генерального прокурора №12-гн «Про особливості діяльності військових прокуратур», на який посилається сторона захисту, є внутрішнім документом у системі органів прокуратури та ніяким чином не впливає на процес здійснення кримінального провадження відповідно до вимог КПК України, що є кодифікованим актом та має вищу юридичну силу.

Наданий стороною захисту науково - правовий висновок експертизи Київського інституту держави і права ім. Корецького НАНУ від 16.08.2016 (т.7 а.п.59-70), судом не приймається до уваги, оскільки не встановлює факти та обставини кримінального правопорушення, не є процесуальним джерелом таких відомостей, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України.

За таких умов, суд вважає, що проведення досудового розслідування кримінального провадження не порушувало загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 7, 8, 9 КПК України.

При цьому, ст.86 КПК України визначає, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Таким чином, доводи захисту про те, що всі докази, отримані під час досудового розслідування є недопустимими, з посиланням на те, що вони отримані з порушенням правил підслідності, є необґрунтованими.

Стороною захисту на підтвердження невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, надано роздруківку з додатку «Viber» ОСОБА_7 , де мітиться переписка між обвинуваченим та потерпілим з приводу транспортних засобів у період з 26.02.2016 по 03.03.2016, копія техпаспорту автомобіля «Subaru Forester», а також диск DVD-R «VIDEX» з інформацією (т.5 а.п. 186-188, 198). Разом з тим, указані докази не доводять та не спростовують висунуте обвинувачення.

Також стороною захисту надана інформація по іншим кримінальним провадженням щодо ОСОБА_21 , ОСОБА_35 , ОСОБА_16 матеріали тимчасового доступу до інформації по телефону ОСОБА_16 , зразки підписів начальника СУ ОСОБА_62 і заступників начальника УЗЕ ОСОБА_63 і ОСОБА_64 з інших кримінальних проваджень (т.5 а.п.31-34, 51-73, 74-85, 96-101, 108-137, 139-150, т.7 а.п.2-3, 21-26, 39-43, 129-172). Указані докази не стосується даного кримінального провадження, не доводять та не спростовують висунуте обвинувачення, а тільки характеризують указаних осіб.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо наявності ознак, притаманних провокації злочину.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факт отримання ним від ОСОБА_16 грошових коштів у розмірі 3 800 грн, однак зазначив, що вказані грошові кошти потерпілий повертав йому як борг.

Так, Верховний Суд у справі № 323/669/19 від 09 грудня 2020 року зазначив, що з моменту, коли сторона захисту почала стверджувати про існування провокації злочину, обов`язок доказування відсутності підбурювання лежить на стороні обвинувачення.

Відповідно до положень ч.3 ст.271 КПК під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати особу на вчинення цього злочину з метою подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному проваджені.

Для розмежування події провокації та допустимої поведінки при використанні законних таємних методів під час кримінального провадження суд застосовує усталену практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, викладену у численних рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Тейшейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року (заява № 44/1997/828/1034), «Таранекс проти Латвії» від 02 грудня 2014 року (заява № 3082/06), «Раманаускас проти Литви» від 05 лютого 2008 року (заява № 74420/01), а також у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 у справі № 755/1199/19, від 02 квітня 2019 у справі № 734/2421/17, від 22 липня 2020 року у справі № 689/9761/16-к, від 12 травня 2021 року у справі № 166/1199/18, від 24 серпня 2023 року у справі № 601/1704/19, від 03 жовтня 2023 року у справі № 758/15672/15-к).

Так, у ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на підставі ухвал Апеляційного суду Чернігівської області від 14.03.2016 №3/352т та №4/353т надавався дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентських номерів телефонів НОМЕР_9 , яким користується ОСОБА_7 та НОМЕР_10 , яким користується ОСОБА_16 .

Відповідно до постанови заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_8 від 23.03.2016 припинено подальше проведення указаних негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки здобуті докази, які мають значення для кримінального провадження (т. 6 а.п.253-254).

Відповідно постанови заступника військового прокурора Чернігівського гарнізону ОСОБА_8 від 12.05.2016 знищено матеріали, які отриманні за результатами указаних негласних слідчих (розшукових) дій, а сама: протоколи про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж та носії інформації - диски (т.6 а.п.258-259).

Стаття 266 КПК України містить положення щодо дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів.

Так, дослідження інформації, отриманої при застосуванні технічних засобів, у разі необхідності здійснюється за участю спеціаліста. Слідчий вивчає зміст отриманої інформації, про що складається протокол. При виявленні відомостей, що мають значення для досудового розслідування і судового розгляду, в протоколі відтворюється відповідна частина інформації, після чого прокурор вживає заходів для збереження отриманої інформації.

Носії інформації, на яких зафіксовані відомості, отримані в результаті проведення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій, повинні зберігатися у стані, придатному для їх дослідження, до набрання законної сили вироком суду.

Носії інформації, на яких зафіксовані відомості, отримані в результаті проведення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій, можуть бути предметом дослідження відповідних спеціалістів або експертів у порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому судом враховано, що по завершенню досудового розслідування, на момент виконання вимог ст. 290 КПК України 12.05.2016, органу досудового розслідування як і прокурорам, які є процесуальними керівниками у даному провадженні, було достовірно відомо про наявність вищевказаних матеріалів кримінального провадження, однак при цьому стороною обвинувачення було допущено порушення права на захист ОСОБА_7 , що полягало в умисному ненаданні вказаних матеріалів провадження (їх копій) останньому для ознайомлення перед направленням обвинувального акту щодо нього до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Європейський суд з прав людини зазначив, що як правило стаття 6 § 1 Конвенції вимагає, щоб органи кримінального переслідування повідомляли захисту всі наявні у них докази, як на обвинувачення, так і на виправдання («Роу і Девіс проти Сполученого Королівства» (Rowe and Davis v. the United Kingdom), § 60).

Отже, твердження сторони захисту стосовно того, що матеріали щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентських номерів телефонів НОМЕР_9 , яким користується ОСОБА_7 та НОМЕР_10 , яким користується ОСОБА_16 , які знищені та не надані для ознайомлення стороні захисту, можуть містити інформацію на підтвердження версії захисту щодо ознак провокації злочину, стороною обвинувачення, незважаючи на встановлений у ст.92 КПК України обов`язок доказування, не спростовано.

Відповідно до ч.3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі і винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Серед засад кримінального провадження, за змістом ст. 7 КПК України, є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Суд, провівши судове слідство у відповідності до положень ч.1 ст. 337 КПК України, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дослідивши докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту, дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України обвинувачений підлягає виправданню.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

У вказаному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 30 316 грн (т.5 а.п.247-249).

Надалі, Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 18.09.2019 скасував запобіжний захід, обраний ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.03.2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та повернув заставодавцю заставу у розмірі 30 316 грн.

Арешт, накладений Новозаводським районним судом м. Чернігова ухвалою слідчого судді від 21.03.2016, слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення судової експертизи у розмірі 33 714 грн 04 коп (т.8 а.п.201, т.9 а.п.18) у даному кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та виправдати за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Витрати на проведення судової експертизи у розмірі 33 714 (тридцять три тисячі сімсот чотирнадцять) грн 04 коп віднести на рахунок держави.

Арешт, накладений Новозаводський районним судом м. Чернігова ухвалою слідчого судді від 21.03.2016, на мобільний телефон Samsung DUOS IMEI356442 НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з сім картою «Київстар» та «Лайф», мобільний телефон Samsung ІМЕІ НОМЕР_6 з сім картою «МТС», чорну чоловічу сумку та грошові кошти в сумі 3 800 грн - скасувати.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 3 800 грн, які передані на зберіганні до сейфу у сховищі банку Чернігівського РУ АТ КБ «ПриватБанк» - повернути потерпілому ОСОБА_16 ;

- чорну чоловічу сумку, мобільний телефон Samsung DUOS IMEI356442 НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з сім картою «Київстар» та «Лайф», мобільний телефон Samsung ІМЕІ НОМЕР_6 з сім картою «МТС» - повернути ОСОБА_7 ;

- три карти пам`яті micro SD 8 Gb інв.№49т від 15.03.2016, micro SD 8 Gb інв.№50т від 15.03.2016, micro SD 8 Gb інв.№51т від 15.03.2016, дві відеокасети з відеозаписом затримання - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Суддя ОСОБА_1