ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2598/23 Справа № 203/1752/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002023, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2023 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, який не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує, що судом не вмотивовано рішення стосовно непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не враховано тяжкість вчиненого злочину та наслідки, що настали, а також те, що наїзд на пішоходи відбувався через перевищення швидкості в населеному пункті. Зазначає, що судом також проігноровано і те, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначене йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України вирішено звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, вирішенозобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно із вимогами ст. 100 КПК України та про процесуальні витрати.

Обвинуваченого визнано винним та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 28 жовтня 2022 року, приблизно об 11 годині, керуючи технічно справним автомобілем «BMW 530і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_11 , здійснював рух в лівій смузі для руху в світлий час доби по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю пр. Олександра Поля у м. Дніпро з боку вул. Володимира Антоновича в напрямку пр. Пушкіна, проїзна частина якого має по три смуги для руху в кожному напрямку.

Під час руху водій ОСОБА_7 , проявляючи протиправну самовпевненість, здійснюючи рух з перевищенням максимально допустимої в населеному пункті швидкості, рухаючись зі швидкістю не менше ніж 78 км/год., маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину пр. Олександра Поля у м. Дніпро справа наліво по ходу руху автомобіля у не відведеному для цього місці, завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого 28 жовтня 2022 року приблизно об 11 годині в районі буд. 7 по пр. Олександра Поля у м. Дніпро здійснив наїзд передньою частиною автомобіля «BMW 530і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ліву бічну поверхню тіла пішохода ОСОБА_12 .

Своїми діями водій автомобіля «BMW 530і» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п.п. 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, які у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя.

Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 22 годині 00 хвилин в приміщенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І. Мечнікова» ДОР від поєднаної травми голови, грудної клітки та кінцівок з множинними переломами кісток скелету, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку та набряку головного мозку, що підтверджується даними судово-медичної експертизи трупа.

Дії ОСОБА_7 у вищезазначеній частині кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав; обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які, кожен окремо, проти задоволення апеляційної скарги заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, обґрунтованість звільнення його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, обсяг покладених на обвинуваченого у зв`язку з цим обов`язків в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. ст. 394, 404 КПК України вирок суду у цій частині колегією суддів не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, то вони є частково обґрунтованими.

Так, згідно із ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні ОСОБА_7 основного покарання судом першої інстанції було виконано вищезазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність та враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, втім має неумисний характер; відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працевлаштований, позитивно характеризується, відшкодував потерпілій матеріальну та моральну шкоду; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставини, що його пом`якшує, - щирого каяття. Також було враховано фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що настанню ДТП сприяла протиправна поведінка самого потерпілого, який перетинав проїзну частину дороги у не відведеному для цього місці.

Взявши до уваги та належним чином оцінивши вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 основного покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у розмірі, що перевищує мінімальний, втім наближеному до нього, у виді позбавлення волі строком на 4 роки. Колегія суддів вважає це покарання законним, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а підстав для його збільшення за розміром не вбачає.

Доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять нових істотних відомостей, а полягають у переоцінці тих обставин, що були відомі суду першої інстанції та, на думку колегії суддів, дістали належну оцінку у вироку.

Обговорюючи питання про необхідність збільшення іспитового строку, встановленого обвинуваченому за правилами ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає, що позбавлена процесуальної можливості обговорення питання про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням та можливість досягнення щодо нього мети кримінального покарання без реального його відбування зважаючи на межі апеляційного розгляду, визначені ст. 404 КПК України, та з огляду на те, що прокурором в апеляційній скарзі вирок суду першої інстанції у цй частині не оспорюється.

Що стосується апеляційних вимог прокурора про збільшення іспитового строку, встановленого ОСОБА_7 , то вони задоволенню не підлягають, оскільки в апеляційній скарзі не наведено їх переконливого мотивування, зокрема не зазначено, як саме збільшення тривалості такого строку вплине на досягнення мети кримінального покарання щодо цього обвинуваченого.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення ОСОБА_7 більш суворого основного покарання та збільшення тривалості встановленого йому іспитового строку.

Аналізуючи доводи прокурора щодо безпідставності незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає їх частково обгрунтованими з огляду на наступне.

Так, з фактичних обставин, встановлених судом, вбачається, що ОСОБА_7 під час інкримінованих йому подій було порушено низку спеціальних правил, що регулюють дорожній рух, а саме вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3(б), 12.3, 12.4, 12.9(б) ПДР, з яких порушення вимог 12.4, 12.9(б) ПДР перебувають у причинному зв`язку із настанням події ДТП. Ці порушення мали грубий характер, зокрема полягали у значному перевищенні швидкості руху транспортного засобу у межах населеного пункту, та потягли тяжкі наслідки у виді настання смерті потерпілого ОСОБА_12 . Крім того, у період з травня 2021 року до вересня 2022 року ОСОБА_7 щонайменше чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

З огляду на викладене утримання від призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не може вважатися виправданим та не сприяє досягненню щодо цього обвинуваченого мети кримінального покарання.

Разом із тим, зважаючи на фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, відомості про особу ОСОБА_7 , наявність обставини, що пом`якшує його покарання, та позицію потерпілої, яка просила у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням у цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок суду - залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4