Справа № 308/5139/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: обвинуваченого ОСОБА_5 та

його захисника, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/769/23, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000155, внесеному 19 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2021 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України зі встановленням іспитового строку терміном 3 роки.

Цією ухвалою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 13 лютого 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу відмовлено.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за №0000155, відомості про кримінальне правопорушення у якому 19 січня 2023 року внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.04.2023 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави достатньої для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, термін дії якого судом продовжено та такий спливає 22.12.2023. Ухвалою цього ж суду від 01.09.2023 обвинуваченому ОСОБА_7 змінено запобіжний захід на домашній арешт у нічний час доби, строк дії якого закінчується 26.12.2023. У зв`язку з невиконаннмя обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього судом обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема останній будучи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні також є підозрюваним в іншому кримінальному провадженні за №0002055 від 04.10.2023, прокурором Ужгородської окружної прокуратури подано до суду клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою. Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про застосування до обвинуваченого приводу. У вказаному провадженні прокурор також подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на строк до 60 діб. У клопотанні прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України встановлені судом при обранні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу не змінились, не зменшились і такі є виправданими. Окрім цього звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2022, нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку, а тому на переконання прокурора, щодо обвинуваченого необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить клопотання задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу. Зазначив, що клопотання прокурора нічим не обґрунтоване, посилання на наявність ризиків є безпідставними, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, або визначити обвинуваченому мінімальний розмір застави, при цьому вважає, що більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому діянь. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховуватиметься від суду, може незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, у тому числі і на потерпілу ОСОБА_8 , яка є його родичкою і яка не допитана у даній справі, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16.12.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, новий умисний злочин скоїв під час іспитового строку. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено; суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. На переконання суду, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 обирався та продовжувався з урахуванням даних щодо особи обвинуваченого у вчиненні тяжких злочинів,а також із врахуванням того, що ОСОБА_9 до затримання ніде офіційно не працював, тобто, не має постійного джерела доходу та засобів для існування, і те, що ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, що спростовує його твердження про відсутність намірів переховуватися від слідства та суду, впливати на потерпілих чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. З огляду на наведене, щодо обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 134200, 00 грн (сто тридцять чотири тисячі двісті грн).

Ухвала суду оскаржується в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Апелянт вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами. Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_5 , який приблизно рік утримується під вартою, не має коштів, тому не здатний підкупити жодну особу, отже ризик незаконного впливу на свідків є надуманим. Вчинення іншого кримінального правопорушення також не обґрунтовано, оскільки у клопотанні прокурором не зазначено причини такого припущення. Вказує і на те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, іншого житла не має, не бажає уникати відповідальності за скоєне, тому мотив переховуватись від органу досудового розслідування та суду також відсутній. Розмір визначеної судом застави для обвинуваченого, який понад рік не працює, є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 . Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що орган прокуратури належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. При цьому, в матеріалах контрольного провадження міститься заява прокурора ОСОБА_10 про розгляд апеляційної скарги без його участі, проти чого не заперечувала сторона захисту.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги такі приписи кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк до 8 років), дані про особу обвинуваченого (не одружений, не працюючий, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку), відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту свідків, які ще не допитані, та дослідження доказів.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків з метою зміни ними показів, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, - колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а відтак і про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, іншого житла не має, не бажає уникнути відповідальності, приблизно рік утримується під вартою, не має коштів.

Відхиляючи доводи апелянта у цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Тож, перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_5 саме такого запобіжного заходу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 13.02.2024 включно, та відмовивши в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір визначеної судом застави є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 , апеляційний суд не бере до уваги, оскільки розмір застави, визначений ОСОБА_5 при обранні запобіжного заходу, не був предметом перевірки судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою, таких клопотань сторона захисту не заявляла. При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що питання про зменшення розміру визначеного щодо ОСОБА_5 розміру застави сторона захисту не порушує і в апеляційній скарзі та під час її розгляду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід із врахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказує як в апеляційній скарзі, так і не посилалася під час її розгляду.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 331, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000155, внесеному 19 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 13 лютого 2024 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: