Провадження № 1-в/761/328/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року місто Київ

Суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

дослідивши в приміщені суду клопотання ОСОБА_2 , засудженого вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, про зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк покарання,

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_2 засудженого вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, про зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк покарання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 зазначене клопотання розподілено на суддю ОСОБА_1 , яке було передано судді 20.09.2023.

У клопотанні засуджений ОСОБА_2 просить, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати термін тримання під вартою, а саме: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 22.06.2015 по 23.05.2016 та в період з 17.08.2017 по 25.03.2018.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Пунктом 1 Розділу II Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» визначено, що він застосовується до всіх осіб, щодо яких набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю, при цьому питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Крім того, відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11.01.2016 № 223 20/04/16 питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, має вирішуватися місцевим судом, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Статтею 18 КВК України визначено, що місцем відбування покарання у вигляді позбавлення волі є виправна колонія. У свою чергу, відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчі ізолятори є установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою.

У силу ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 18 КВК України слідчі ізолятори віднесені до установ виконання покарань лише стосовно тих засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених КПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Також суд звертає увагу на те, що встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Водночас, з матеріалів клопотання не вбачається за можливе встановити, що ДУ «Київський слідчий ізолятор» є місцем відбуття ОСОБА_2 покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскільки відсутні дані, що засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва, з клопотання засудженого не убачається, що ДУ «Київський слідчий ізолятор» визначений для нього як установа відбування покарання, клопотання не може бути вирішене Шевченківським районним судом міста Києва, а тому суд вважає за необхідне повернути зазначене клопотання заявнику.

Керуючись статтями 369-372, 392, 532, 537, 539, Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_2 , засудженого вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України, про зарахування терміну попереднього ув`язнення у строк покарання - повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1