Дата документу 26.10.2023 Справа№ 317/1847/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/1847/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1033/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має неповну середню освіту, не працює, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.18 лютого 2004 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст.ст. 69, 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки; 15 квітня 2005 року звільнений з Павлоградської ВК Дніпропетровської області умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 20 днів;

2.14 листопада 2005 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 307, ст.ст. 69, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців; 19 червня 2008 року звільнений з Оріхівської ВК № 88 Запорізької області умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 4 дні;

3.19 травня 2009 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст.187, ч.3 ст. 187, ст.ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці; 30 липня 2014 року звільнений з Софіївської ВК № 55 Запорізької області умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 17 днів;

4.08 липня 2015 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

5.17 вересня 2015 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією майна;

6.13 липня 2017 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя за ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 187, ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 7 років 2 місяця з конфіскацією майна; 14 лютого 2019 року звільнений з Ладижинської ВК №39 за відбуттям строку покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115 та ч.2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_9 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 15 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обраховувати з дня його затримання з 15 березня 2021 року.

Залишено ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою в Запорізькому слідчому ізоляторі.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовлено.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст. 115 КК України.

Скасувати вирок також в частині задоволення цивільного позову та відмовити в його задоволенні у зв`язку із недоведеністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений зізнався у вчиненні злочину, передбаченого статтею 115 КК України, публічно у судовому засіданні просив вибачення у потерпілої. Поряд з цим, обвинувачений сприяв розкриттю злочину, надавав свідчення на стадії досудового розслідування та судового розгляду.

Разом з тим, щире каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю злочину не взяті судом першої інстанції до уваги та призначено надміру суворе покарання для особи ОСОБА_6 .

Захисник вважає, що обрана судом першої інстанції міра покарання є занадто важкою для особи ОСОБА_6 та обставин здійснення кримінального правопорушення, тому вважає, що для останнього буде більш ніж достатньо призначити мінімальний розмір покарання, передбачений ч.1 ст. 115 КК України.

Апелянт зазначає, що обвинувачений також не погоджується із розміром стягнутої з нього моральної шкоди. Сторона захисту вважає її недоведеною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцяти) років.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких.

Суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання не врахував дані про особу винного, який раніше був неодноразово судимий, у тому числі за злочини із застосуванням насильства, мав непогашену судимість, обтяжуючі покарання обставини - рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілої, яка просила суворо покарати обвинуваченого, та дійшов до помилкового висновку про виправлення обвинуваченого та незаконно призначив йому занадто м`яке покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

При цьому, суд не надав належної і достатньої правової оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, конкретним обставинам справи, а саме способу вбивства ОСОБА_11 металевим прутом, обухом сокири, клинком ножа, даним про особу обвинуваченого.

Крім того, обвинувачений після звільнення з місць позбавлення волі (відбуваючи покарання за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), особою, яка раніше вчиняла розбій) вчинив найтяжчий злочин проти життя та здоров`я особи, вбивство.

Таким чином, ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, що свідчить про неможливість досягти мети застосування кримінального покарання, визначеної ст. 65 КК України.

Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції посилався на щире каяття засудженого.

Тобто суд, урахувавши певну обставину, що пом`якшує покарання, обмежився лише його зазначенням у судовому рішенні, не наводивши у його мотивувальній частині те, яким чином така обставина істотно знизила чи мала б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як встановлено під час судового розгляду ОСОБА_6 спочатку не визнавав провину в інкримінованому злочині у повному обсязі, надавав суду неправдиві показання, не сприяв швидкому встановленню всіх обставин справи, а лише зрозумівши, що його провина повністю доведена прокурором належними і допустимим доказами, тобто оцінивши всі докази, які були досліджені в суді, і які були не на його користь, він вирішив змінити показання під час його додаткового допиту в суді, з метою поблажливого ставлення до нього суду.

Також, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про щире каяття обвинуваченого, оскільки поведінка ОСОБА_6 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття, про що прокурором було зазначено в обвинувальному акті, а саме про відсутність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_6 жодним чином не відшкодував, навіть частково, шкоду потерпілій, ані матеріальну, ані моральну.

В повному обсязі ОСОБА_6 визнав себе винним у вчиненні особливо тяжкого злочину після дослідження судом першої інстанції усіх доказів прокурора, до цього обвинувачений не визнавав вину і прокурор доводив його провину.

За таких обставин оскаржуваний вирок суду, на думку прокурора, підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з його невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального закону.

Згідно з вироком суду, 14 березня 2021 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_6 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де під час вживання алкоголю у нього сталась сварка зі своєю співмешканкою - потерпілою ОСОБА_11 , в ході якої у обвинуваченого на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення потерпілої ОСОБА_11 життя, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 завдав їй множинних ударів металевим прутом в область голови, верхніх та нижніх кінцівок; множинних ударів обухом сокири в область голови та множинних ударів ножем в область верхніх та нижніх кінцівок. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_11 було завдано смертельних тілесних ушкоджень, від яких вона померла на місці події.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину за таких обставин.

05 жовтня 2019 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у підземному переході до колії № 6 Залізничного вокзалу «Запоріжжя-1» по проспекту Соборному 6-г в місті Запоріжжі та маючи злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом ривку відкрито викрав зі спини потерпілої ОСОБА_12 рюкзак, в якому знаходились купюра номіналом 200 гривень та мобільний телефон Samsung Galaxy M20 в корпусі синього кольору вартістю 5399 гривень.

Після чого ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_12 завдано матеріальної шкоди в розмірі 5 599 гривень.

Дії ОСОБА_6 за цим епізодом обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора; потерпілу, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та одночасно підтримала апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за вказаним епізодом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України, а також вирок суду в частині виправдання обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Разом із цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України суд взяв до уваги тяжкість скоєного злочину, який відповідно до статті 12 КК України є умисним особливо тяжким злочином, особу винного, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, не перебуває на обліку лікарів нарколога та психіатра та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття. При цьому суд зазначив, що після вчинення вбивства ОСОБА_11 . ОСОБА_6 сам пішов до сусідів та попросив викликати швидку допомогу. Під час судового розгляду ОСОБА_6 неодноразово просив пробачення у потерпілої ОСОБА_8 .

Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів; вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх обставин у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

Проте, визначаючи строк покарання за ч.1 ст.115 КК України 10 десять років, суд, хоча і послався у вироку, проте не в повній мірі врахував ступінь тяжкості та фактичні обставини кримінального провадження, зокрема спосіб та знаряддя вчиненого злочину, велику кількість ударів, нанесених потерпілій, яка при цьому ніякого ефективного опору обвинуваченому не чинила та будь-якої загрози для нього не становила. Також, судом не в достатній мірі враховано те, що злочин вчинено ОСОБА_6 за декількох обставин, що обтяжують покарання.

Окрім того, судом не врахував в достатній мірі те, що обвинувачений раніше був неодноразово засуджений за вчинення особливо тяжких насильницьких злочинів.

Що стосується визнаної судом обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, дійсно обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вищевказаному злочині не заперечує та висловлює жаль з приводу його вчинення, просив вибачення у потерпілої.

Проте, колегія суду звертає увагу на те, що матеріальна та моральна шкода, завдана потерпілій ОСОБА_8 , яка є матір`ю загиблої ОСОБА_11 , до цього часу не відшкодована навіть частково, на що обґрунтовано звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі.

В свою чергу, як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що ОСОБА_6 визнав свою вину, само по собі не може безумовно свідчити про його щире каяття. Інших обставин, які б об`єктивно підтверджували щире каяття обвинуваченого, не убачається.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що призначене ОСОБА_6 покарання є надто м`яким, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його фактичні обставини, а також з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі та особливо тяжкі, в т.ч. насильницькі злочини, з призначенням покарання у виді позбавлення волі, але після відбуття призначеного за попередніми вироками суду покарання продовжував вчиняти умисні кримінальні правопорушення, завдану злочином матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, кримінальне правопорушення вчинене за обтяжуючих обставин, вказаних вище.

Відповідно, доводи захисника в апеляційній скарзі про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання не є слушними.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню за апеляційною скаргою прокурора на підставі ст.ст.413, 420 КПК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З доводами захисника в апеляційній скарзі та заявленими при апеляційному розгляді про неправильне вирішення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

При апеляційному розгляді захисник звернув увагу на те, що матеріалами провадження не підтверджується, що потерпіла понесла матеріальні витрати в сумі 15 000 грн на поховання ОСОБА_11 .

Разом з цим, в матеріалах провадження (Том1, а.п. 86) міститься квитанція №003734 від 17 березня 2021 року, видана представником господарюючого суб`єкта, згідно з якою ОСОБА_8 оплатила ритуальні послуги вартістю 15 000 грн.

З огляду на дату здійснення вказаної оплати, у колегії суддів не виникає жодних сумнівів в тому, що ці витрати пов`язані саме з похованням ОСОБА_11 , яка є донькою ОСОБА_8 .

Також, колегія суддів не може погодитися з доводами сторони захисту про те, що розмір завданої потерпілій моральної шкоди, стягнутий з обвинуваченого судом, є недоведеним та необґрунтованим.

При цьому колегія суддів зважає на те, що у наслідок вчиненого ОСОБА_6 умисного злочину ОСОБА_8 втратила доньку, у зв`язку з чим поза всяким сумнівом потерпіла зазнала важких душевних страждань. Наслідки, що настали від вищевказаного злочину, є незворотними. Відповідно, відновити немайнові втрати потерпілої неможливо.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині розміру стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди не виходить за межі розумності та справедливості, а доводи сторони захисту про протилежне не є переконливими.

Підсумовуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 15 травня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України в зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, та одночасно ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4