Справа № 728/2250/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/810/23
Категорія - справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

30 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігова судове провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволене подання начальника Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» та на виконання вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений зач.2 ст.185, ч. 1 ст. 263, ст. 126-1, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, приєднана не відбута частина покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2017 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 5 днів позбавлення волі та остаточно до відбуття ОСОБА_8 визначено покарання у виді 5років 5 днів позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що один із злочинів, за який ОСОБА_8 засуджений вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області 30 березня 2023 року, ним був вчинений 29 січня 2021 року, тобто в період невідбутого покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2017 року.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання начальника установи виконання покарань по вирішення питання про сумніви і протиріччя, які виникли при виконанні вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2023 року.

Аргументує тим, що суд безпідставно застосував ст. 71 КК України, оскільки кримінальна відповідальність за ст. 126-1 КК України настає за умисне систематичне вчинення домашнього насильства, тобто, необхідно три і більше випадків вчинення протиправної діяльності.

Отже, епізод вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства 29 січня 2021 року не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та є адміністративним правопорушенням, за що на нього і було накладено адміністративне стягнення.

Другий епізод вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства 25 липня 2021 року, а третій, який і утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, - 26 липня 2021року. Тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України було вчинене ОСОБА_8 після закінчення строку умовно-дострокового звільнення від покарання за вироком від 01 червня 2017 року.

Більш того, визначення покарання судовим рішенням у виді ухвали не передбачене чинним кримінальним процесуальним законодавством та можливе лише після скасування вироку.

Прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що був пропущений з поважних причин, адже про існування судового рішення стало відомо лише 19 вересня 2023 року після отримання копії ухвали суду Ніжинською окружною прокуратурою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив про скасування ухвали суду першої інстанції, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, за результатами апеляційного розгляду відмовити у задоволенні подання, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 126-1, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі.

30 квітня 2023 року вирок суду набрав законної сили та був звернутий до виконання, а засуджений ОСОБА_8 направлений для відбування призначеного покарання до ДУ «Райківська виправна колонія (№73)».

У порядку виконання вироку начальник установи виконання покарань звернувся до місцевого суду з поданням, в якому просив вирішити питання про сумніви і протиріччя, що виникли при виконанні судового рішення від 30 березня 2023 року. На думку начальника установи, при ухваленні вироку суду 30 березня 2023 року судом не були застосовані положенням ст. 71 КК України, оскільки один із злочинів, за який ОСОБА_8 визнаний винуватим вироком суду, останній скоїв 29 січня 2021 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком.

Так, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України суд його звільнив від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку 1 рік, за умови виконання покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

28 листопада 2017 року ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області ОСОБА_8 випробування скасоване і він направлений для відбування покарання, призначеного вироком суду від 01 червня 2017 року.

Ухвалою Уманського районного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року ОСОБА_8 був умовно-достроково звільнений від відбування покарання, призначеного вироком від 01 червня 2017 року, на невідбутий строк покарання 10 місяців 25 днів.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції вважав, що одне із кримінальних правопорушень, за які ОСОБА_8 засуджений вироком від 30 березня 2023 року, він вчинив 29 січня 2021 року, тобто в період умовно-дострокового звільнення, коли ним не було відбуте покарання за попереднім вироком, та вважав за можливе визначити остаточне покарання, шляхом застосування ст. 71 КК України.

Відповідно до п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

До таких сумнівів чи протиріч не можуть бути віднесені правила складання покарань за сукупністю вироків.

Питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є незвернений до виконання вирок суду, про який не було відомо суду, що постановив останній вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України; під час виконання покарання, призначеного на підставі ст. 71 КК України, перший із них скасований касаційною інстанцією, внаслідок чого необхідно виключити призначену відповідно до нього міру покарання.

Якщо суд розглянув кримінальне провадження і не призначив покарання відповідно до ст. 71 КК України, вирок може бути змінений за апеляційною скаргою прокурора чи потерпілого у кримінальному провадженні апеляційною інстанцією, а не судом першої інстанції, який припустився помилки при призначенні покарання.

У даному випадку, суд вийшов за межі своїх повноважень та вдався до призначення покарання за правилами ст. 71 КК України, що не може вважатись усуненням протиріч чи неточностей, а по суті є судовим рішенням з призначенням нового строку покарання, що не входить до повноважень суду першої інстанції на стадії виконання вироку.

Крім цього, розглядаючи подання начальника установи виконання покарань, суд не врахував специфіку кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, за вчинення якого засуджений ОСОБА_8 вироком від 30 березня 2023 року, та один з епізодів якого, на думку суду, був вчинений засудженим в період умовно-дострокового звільнення.

Так, домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Однією із форм домашнього насильства, є психологічне насильство, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 173-2 Кодексу України про адміністративну відповідальність передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Кримінальна відповідальність наступає лише за систематичність вчинення домашнього насильства по відношенню до однієї і тієї ж особи. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є доказом систематичності вчинення домашнього насильства, тобто доказом об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, але не вказує на кількість епізодів злочинної діяльності, як помилково вважає суд першої інстанції.

Так, за вчинення домашнього насильства 29 січня 2021 року по відношенню до своєї матері ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП постановою суду 31 березня 2021 року, тобто 29 січня 2021 року ним було вчинене адміністративне правопорушення, а не кримінальне, як вказав на це суд першої інстанції.

У даному випадку, факти вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства 29 січня 2021 року, 25 липня 2021 року, 26 липня 2021року, 28 липня 2021 року, 17серпня 2021 року, 18 серпня 2021року, 19 серпня 2021 року, 19 серпня 2021 року, за які він був притягнутий до адміністративної відповідальності вказують на систематичність його дій по вчиненню домашнього насильства по відношенню до своєї матері, але лише за епізод вчинення домашнього насильства 08 лютого 2022 року він був притягнутий до кримінальної відповідальності.

Таким чином, визнавши вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства 29 січня 2021 року як один з епізодів кримінального правопорушення, суд першої інстанції порушив право засудженого, гарантоване йому Конституцією України, двічі притягнувши його до відповідальності за одне й те саме правопорушення, адже 30 березня 2021 року він вже був притягнутий до адмімінстративної відповідальності за вчинене і повторному притягненню до кримінальної відповідальності не підлягав.

Аналіз матеріалів кримінального провадження вказує на те, що усі кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_8 засуджений вироком 30 березня 2023 року, були ним вчинені після закінчення строку умовно-дострокового звільнення, отже, призначене судом покарання відповідає особі засудженого та характеру вчинених кримінальних правопорушень, не суперечить кримінальному закону.

Жодних невідповідностей чи суперечностей, які б утруднювали виконання вказаного вироку не встановлено, а тому у задоволенні подання начальника Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» належить відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Увалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2023 року, якою задоволено подання начальника Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» та на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 визначений новий строк покарання, скасувати.

У задоволенні подання начальника Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» про вирішення питання про сумніви і протиріччя, які виникли при виконанні вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2023 року щодо ОСОБА_8 , відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11