Справа №175/5684/23
Провадження №175/2435/23
Ухвала

Іменем України

13 грудня 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 (у відеоконференції)

розглянув клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 від 11 грудня 2023 року погоджене начальником відділу нагляду за додержанням законів ТУ ДБР Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дмитрів, Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, на утриманні маючого неповнолітню дитину ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

мешкаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002221 від 19.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 307 КК України,

встановив:

12 грудня 2023 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 від 11 грудня 2023 року погоджене начальником відділу нагляду за додержанням законів ТУ ДБР Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002221 від 19.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 307 КК України.

У клопотанні слідчий просить продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.01.2024 року.

У судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Обґрунтовував свою позицію тим, що під час скоєння злочину, яке йому інкримінує слідство, знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні, а тому не міг вчинити зазначений злочин.

Адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти клопотання. Підтримав думку підозрюваного. Додатково заявив клопотання, щодо зміни запобіжного заходу та замість тримання під вартою відносно ОСОБА_4 визначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Обґрунтував це тим, що ризики тримання під вартою слідством не обґрунтовані, оскільки впливати на свідків він не зможе так як вони слідчим органом були залегендованні, а тому підозрюваний не зможе встановити їх особисто. Також, в разі відмови в обранні іншого виду запобіжного заходу, просив зменшити розмір застави до 100 000,00 грн.

Суд вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчими Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002221 від 19.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 в період часу, що передував до 18.08.2023, більш точний час встановити не надалося можливим, придбав у невстановленої слідством особи психотропну речовину метамфетамін.

В подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 18.08.2023 приблизно о 20 год. 15 хв. перебуваючи на території місцевості мікрорайону Молодіжного в м. Мирноград Покровського району Донецької області діючи умисно, незаконно зберігаючи при собі з метою подальшого збуту один безбарвний пакет з полімерного матеріалу з психотропною речовиною - метамфетаміном, загальна маса якого складає 0,0013 грамів, розуміючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисним мотивом, збув ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів, шляхом продажу за 800 (вісімсот) грн., один вказаний вище безбарвний пакет з полімерного матеріалу з психотропною речовиною метамфетаміном, для подальшої передачі старшому інспектору-черговому чергової частини відділення поліції № 2 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_10 .

16.10.2023 на підставі ст. 208 КПК України ОСОБА_4 затримано слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДР у м. Краматорську у м. Краматорськ Донецької області.

17.10.2023 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

18.10.2023 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 14 грудня 2023 з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 214 720,00 грн.

Наявність обґрунтованої підозри y вчиненні ОСОБА_12 інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтовується наступними зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 18.07.2023, рапортом старшого оперуповноваженого в ОВС Донецького управління ДВБ НП України від 24.07.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 24.07.2023, протоколами огляду від 18.08.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 22.08.2023, висновком експерта від 31.08.2023, протоколами огляду від 16.10.2023, протоколом обшуку гаража № НОМЕР_1 за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Мирноград від 16.10.2023, протоколом обшуку адміністративної будівлі відділення поліції №2 Покровського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області за адресою: Донецька область, Покровський район, м. Мирноград, вул. Центральна, 73а від 16.10.2023, висновком експерта від 20.10.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 02.11.2023, матеріалами НСРД, речовими доказами, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

У зв`язку із неможливістю завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні в строк до 16.12.2023 року постановою заступника керівника Донецької обласної прокуратури від 11.12.2023 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до 3 (трьох) місяців, тобто до 16.01.2024 року.

Статтею 183 ч. 1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення продовжується необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_4 , покладається необхідність запобігання спробам:

Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 будучі раніше судимий за злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, розуміє, що він вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від чотирьох до восьми років, у зв`язку з чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, чим перешкоджатиме виконанню процесуальних дій та рішень в розумні строки.

Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Зокрема відповідно до п.36 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

При цьому, посилання сторони захисту на відсутність спроб втечі підозрюваного є безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а наявністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі зміни йому запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи, що в наслідок повномасштабного нападу рф на територію України в наслідок збройної агресії частина території України є тимчасово окупованою.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 є мешканцем Донецької області та за місцем свого мешкання не має стійких соціальних зв`язків наявний ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду у тому числі, на тимчасово окуповані території України.

незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю застосування насильства до останніх. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміє ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний вчиняючи вказане кримінальне правопорушення, діяв усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання. Крім того, перебуваючи за місцем мешкання може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Враховуючи характер злочину та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його судом винуватим, є всі підстави вважати, що підозрюваний може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) незаконно впливати на свідка, у цьому ж кримінальному провадженні;

3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

4) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками, обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку ОСОБА_4 , повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто на територію Донецької області, що створить умови та змогу ОСОБА_4 здійснювати вплив на свідків та переховуватися від органу досудового розслідування.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що підозрюваний проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що є віддаленим містом від органу досудового розслідування, а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та/або суду. Більше того, за таких обставин ОСОБА_4 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Крім, цього суд при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді домашній арешт, повинен з`ясувати технічні можливості реалізації вказаного виду запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбачені для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам підозрюваного невиконання вимог обраного відносно нього запобіжного заходу.

Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість підозрюваного, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.

Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямованих на зміну їх показів в суді, наданих ними органу досудового розслідування, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, які встановлені у ході досудового розслідування, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України. З огляду на це, вважаю, що такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не є достатнім і не виправдовує, настання ризику п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_4 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщенні із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК України, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Водночас, у випадку судом застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, слід зазначити, що підозрюваний будучи мешканцем м. Мирноград Покровського району Донецької області може вплинути на свідків, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю застосування насильства до останніх.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій ОСОБА_4 для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Крім того, бажання ОСОБА_4 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно підозрюваного під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Такий висновок прокурора не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Органом досудового розслідування виконано не всі процесуальні дії, які є необхідними для забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування та судового розгляду.

Так, для досягнення мети та завдань кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій: отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновки призначених експертиз, а саме: судової комп?ютерно-технічної експертизи, проведення яких доручено експертам Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України, постановами від 01.11.2023 та проведення яких на теперішній час триває, розсекретити матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_4 та документи, на підставі яких вони проводились, з урахуванням результатів проведених та завершених слідчих та процесуальних дій вирішити питання про необхідність повідомлення ОСОБА_4 про підозру у кінцевій редакції, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Двомісячний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні спливає 16.12.2023, проте закінчити досудове розслідування у вказаний строк не вбачається за можливе з таких об?єктивних причин, як складність кримінального провадження, значний обсяг слідчих (процесуальних) дій, які вчинено та які необхідно вчинити.

В судовому засіданні встановлено, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраний слідчим суддею Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_4 , закінчується 14 грудня 2023 року, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не виявляється можливим.

Відповідно до ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_5 , про обрання іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки підозрюваний не зможе впливати на свідків, суд зазначає, що ОСОБА_14 особисто контактував із певними особами, які діяли під контролем правоохоронних органів, а тому хоча й не знає їх персональних даних може встановити їх іншими шляхом, та може впливати на свідків. Тому, в цій частині клопотання захисника не може бути задоволене.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_5 , про зменшення розміру застави до 100 000,00 грн., судом з огляду на особу ОСОБА_14 не встановлено підстав для відмови в клопотанні захисника, щодо зменшення розміру застави відносно ОСОБА_14 . Тому в цій частині клопотання суд вбачає за можливе зменшити розмір застави, шляхом визначення її у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд, заслухавши прокурора, яка підтримала клопотання, думку підозрюваного, та його адвоката, вивчивши матеріали кримінального провадження, Постанову заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_15 , про продовження строку досудового розслідування від 11.12.2023 року з урахуванням викладеного та беручі до уваги, що ОСОБА_14 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинивши тяжкий злочин, також може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час досудовим слідством не проведено всіх слідчих (розшукових) дій, також може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а саме: запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає за доцільне клопотання задовольнити.

Керуючись ст.ст. 40, 131, 132, 176, 177, 178, 183,184, 186,187,194, 196, 197, 331 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 від 11 грудня 2023 року погоджене начальником відділу нагляду за додержанням законів ТУ ДБР Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінальному правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002221 від 19.07.2023 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у межах строку досудового розслідування, тобто до 16 січня 2024 року включно.

Строк дії ували слідчого судді, про продовження тримання під вартою закінчується 16 січня 2024 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визначити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 107 360,00 грн., таким самим зменшивши раніше визначений її розмір з 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у розмірі 214 720,00 грн. до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В іншій частині клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 відмовити.

Застава підлягає внесенню на депозитний рахунок:

Одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області
Код
Код банку отримувача МФО: 820172
Рахунок отримувача UA0017442 в ДКСУ м. Київ

Призначення платежу: - застава, як міра запобіжного заходу за (ПІБ особи, за яку внесено заставу), постанова (Дніпропетровського районного суду №____ справи, дата постанови), ПІБ особи, яка вносила кошти;

У разі внесення підозрюваним ОСОБА_4 встановленої застави на вказаний депозитний рахунок, вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити, підозрюваному, що він або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі слідчого ізолятору.

Відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У разі внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_4 , у зв`язку з цим з-під варти, покласти на нього строком до 16 січня 2024 року наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд (залежно від стадії кримінального провадження) про своє місце проживання;

- прибувати до слідчого прокурора чи суду (залежно від стадії кримінального провадження) за кожним викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому підозрюваний проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання слідчому (прокурору) свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання ним після звільнення зазначених обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Копію ухвали вручити прокурору і підозрюваному та направити до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську.

Ухвала слідчого судді про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі у п`ятиденний термін з дня оголошення ухвали апеляційної скарги. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1