КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілих - ОСОБА_8

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченої - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0002010 стосовно, -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мирноград Донецької області, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 345 КК Україниза апеляційними скаргами прокурора Дніпровської окружної прокуратури - прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року в частині стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 , -

а також ОСОБА_13 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, не судимого, проживаючого:

АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого за ч. 4 ст. 190 КК України, вирок стосовно якого не оскаржується.

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком обвинувачену ОСОБА_11 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

У пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 190 КК України обвинувачену ОСОБА_11 визнано невинуватою та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Обвинуваченого ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

Також цим вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_13 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в злочинній змові, у невстановлений досудовим розслідуванням день та місці розробили злочинний план щодо незаконного заволодіння грошовими коштів, у особливо великих розмірах, обравши об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти громадян, які бажають обміняти іноземну валюту за допомогою інтернет сайту щодо здійснення валютно-обмінних операції - www.minialo.finance.ua.

З метою реалізації заздалегідь розробленого злочинного плану ОСОБА_13 , діючи групою осіб спільно із невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами в особливо великих розмірах, розмістили у всесвітній мережі «Інтернет» на сайті www.minialo.finance.ua. оголошення, за змістом якої пропонували здійснити валютно-обмінні операції української гривні на долари США по курсу 27,18 грн.

06 липня 2021 року приблизно об 11 год. 00 хв. ОСОБА_6 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_13 та невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, виходячи з довіри до останніх і помилкової впевненості та добросовісності їх дій, зателефонував на залишений номер мобільного телефону та домовився з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, про обмін 46 000 доларів США на гривні, обумовивши при цьому форму та місце обміну.

Реалізуючи свій заздалегідь розроблений план, ОСОБА_13 , діючи за вказівкою невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, маючи єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном у особливо великих розмірах та обернення на свою користь, заздалегідь заготувавши для вчинення злочину банкноти національної валюти України в переважній кількості з написами «сувенір», орендував автомобіль марки «КІА» моделі «К5», д.н.з. НОМЕР_1 з водієм ОСОБА_11 , якій не повідомляв деталі свого злочинного плану, та прибув разом з нею до житлового будинку АДРЕСА_4 , де попередньо невстановлена особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, домовилась з ОСОБА_6 про обмін іноземної валюти в розмірі 46 000 доларів США, за курсом 27, 18 грн за долар США, що є вище, ніж в обмінних пунктах.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи введеним в оману за рахунок повідомленої йому неправдивої інформації невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_13 та невстановленої особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, сів на заднє сидіння до ОСОБА_13 що знаходився в автомобілі «КІА» моделі «К5», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 та виходячи з довіри до ОСОБА_13 , передав останньому грошові кошти в сумі 46 000 доларів США для обміну на національну валюту України та отримав банкноти у вигляді грошових коштів національної валюти України з написами «сувенір» в сумі 1 255 340 гривень, які не перераховував, вийшов з автомобіля та підійшов до потерпілої ОСОБА_7 , яка його чекала неподалік автомобіля та при перевірці вони виявили на грошах надпис «сувенір».

При цьому обвинувачена ОСОБА_11 , дочекавшись коли потерпілий ОСОБА_6 залишив автомобіль, а в салоні перебував лише ОСОБА_13 , розпочала рух, однак їх дії одразу були помічені працівниками поліції під час виконання ними службових обов`язків, a саме оперуповноваженим BKH Оболонського УП ГУHП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_14 , оперуповноваженим BKП Оболонського УП ГУHП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_15 , оперуповноваженим УКР ГУHП у м. Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_16 .

Маючи на меті припинення злочинних дій, оперуповноважені ОСОБА_16 та ОСОБА_14 підбігли до автомобіля, який розпочав рух, та голосно і чітко почали висловлювати неодноразові вимоги про припинення протиправних дій, демонструючи при цьому через вікна автомобіля власні службові посвідчення та спеціальні жетони працівників поліції, однак ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що її намагаються зупинити працівники правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, перебуваючи за кермом автомобіля «КІА» моделі «K5», д.н.з. НОМЕР_2 , умисно здійснила наїзд переднім лівим колесом на праву ногу потерпілого ОСОБА_14 , а обвинувачений ОСОБА_13 вибіг з автомобіля та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, у результаті чого завдав матеріального збитку потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в сумі 46 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 255340 гривень та є особливо великим розміром.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_11 , яка, перебуваючи за кермом вищевказаного автомобіля, здійснила наїзд переднім лівим колесом автомобіля на праву ногу потерпілого ОСОБА_14 , в результаті чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді садна на передній поверхні правої гомілки в нижній третині, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження відповідно до п. 6 висновку експерта №042/1-382-2021 від 14 липня 2021 року.

За наслідками судового розгляду суд ухвалив рішення, яким визнав обвинувачену ОСОБА_11 винуватою в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв"язку з виконанням цим працівником службових обов"язків та кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 345 КК України.

Крім того, цим вироком суд визнав винуватим обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні ним умисних дій за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, які були спрямовані на заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом обману, кваліфікувавши дії ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, а обвинувачену ОСОБА_11 визнав невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 190 КК України та виправдав останню на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

На вказаний вирок стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 прокурор Дніпровської окружної прокуратури - прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 та захисник обвинуваченої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

При цьому вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 в апеляційному порядку ніким з учасників кримінального провадження не оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та незастосування судом закону, який підлягав застосуванню, просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2022 року в частині виправдання ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_11 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 345 КК України та призначити їй покарання за ч.4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна, за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців та на підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_11 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без зміни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Під час допиту в суді потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 останні чітко зазначили, що з огляду на поведінку обвинувачених вони сприймали їх як співучасників вчиненого стосовно них злочину, що також підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_14 . Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір. (Постанова Верховного Суду від 14.05.2020 справа №405/2648//18). Із встановлених обставин спосіб вчинення, зміст функцій кожного з обвинувачених, дії швидкого зникнення з місця події з коштами є узгодженими, оскільки про кошти було відомо як ОСОБА_11 так і ОСОБА_13 . Крім того, вчинені водієм автомобіля - ОСОБА_11 дії фактично були направлені на заволодіння майном потерпілих, оскільки після того, як її дії та дії ОСОБА_13 були виявлені потерпілими та працівниками поліції, ОСОБА_11 вчинила дії направлені на зникнення з місця вчинення злочину та заволодіння грошовими коштами. Крім того, ОСОБА_11 телефонувала та вела переписку через мобільний телефон, що свідчить про відсутність у неї здивування щодо обставин події та певної паніки як особи, яка нібито випадково опинилась в якості водія автомобіля. Проте, судом першої інстанції взято до уваги лише показання самої ОСОБА_11 та її версій події, які вона постійно змінювала, на що сторона обвинувачення звертала увагу суду.

Також вказує, що зазначені у вироку докази щодо спільного дозвілля ОСОБА_11 та ОСОБА_13 додатково висвітлюють їх довірчі відносини, а довідка про опрацювання інформації телефонних дзвінків свідчить про їх спільне коло спілкування. Дані докази окремо підтверджують лише певні факти, однак у сукупності висвітлюють поведінку ОСОБА_11 як усвідомлену та свідомо направлену на вчинення шахрайських дій спрямованих на заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 подав свої заперечення.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на незаконність та необгрунтованість вироку Дніпровського районного суд міста Києва від 19.12.2022 року в частині визнання ОСОБА_11 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 345 КК України, просить його скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити за відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріалами справи не підтверджено того, що обвинувачена ОСОБА_11 , уникаючи переслідування та намагаючись від`їхати від місця злочину, вчиненого ОСОБА_17 , умисно заподіла особі легкі тілесні ушкодження, усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу. Також вважає недоведеним, що на момент нанесення легких тілесних ушкоджень обвинувачена ОСОБА_11 усвідомлювала, що особи, які намагалися її затримати, були працівниками поліції, оскільки вигуки осіб «поліція, зупиніться» у сукупності з обстановкою на місці події, відсутністю форменного одягу працівників поліції та службового автомобіля з відповідним маркуванням, не можуть свідчити про ідентифікацію обвинуваченою цих осіб як працівників поліції, а показання стороннього свідка про те, що він начебто чув, як чоловіки, які наздоганяли автомобіль «КІА», яким керувала ОСОБА_11 , кричали, що вони працівники поліції, не можуть свідчити про те, що це чула і сама ОСОБА_11 , оскільки у тій обстановці на місці події обвинувачена перебувала в стресовому стані, вікна автомобіля були зачиненими, в автомобілі працював радіоприймач, а тому не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_11 чула та відповідно усвідомлювала, що її намагаються зупинити саме працівники поліції.

Крім того захисник звертає увагу на те, що обвинувачена особа повинна усвідомлювати, що вона здійснює опір працівнику поліції саме під час виконання ним службових обов`язків, однак ОСОБА_11 ніколи до кримінальної відповідальності не притягувалася і досвіду спілкування з оперуповноваженими чи слідчими не мала, а тому вона не могла знати та навіть передбачати, що працівник поліції при виконанні службового обов`язку може бути одягненим у цивільний одяг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілих та їх представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечували проти апеляційної скарги захисника; пояснення обвинуваченої ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 і заперечували проти апеляційної скарги прокурора; повторно частково дослідивши за клопотанням захисника ОСОБА_9 встановлені під час кримінального провадження обставини; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої ОСОБА_11 , перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданих прокурором та захисником ОСОБА_9 апеляційних скарг на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19.12.2022 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 , колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ч.1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, допитавши обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , дослідивши зібрані в установленому законом порядку письмові докази та за встановлених фактичних обставин дійшов висновку про винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв"язку з виконанням цим працівником службових обов"язків, з наведенням у вироку доказів на підтвердження свого висновку.

В обгрунтування такого висновку суд зазначив, що з огляду на показання потерпілого ОСОБА_14 , який вказував, що разом з іншими службовими особами УП ГУНП у м. Києві виконували службові обов"язки щодо запобігання вчиненню шахрайств за дорученням слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві, у зв"язку з чим були обягнені у цивільний одяг, проте коли разом з колегами намагались зупинити автомобіль під керуванням ОСОБА_11 , кричали "поліція, зупиніться" та показували службові посвідчення, при цьому жетони були на видному місці, а також показання свідка ОСОБА_18 , який рухаючись зі сторони вул.П.Запорожця в напрямку м. Чернігівська, чув як чоловіки, які наздоганяли автомобіль "КІА" кричали, що вони працівники поліції, а тому обвинувачена ОСОБА_11 після того, як обвинувачений ОСОБА_13 вибіг з автомобіля та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, вона, намагаючись поїхати з місця події не могла не усвідомлювати, що її зупиняють працівники поліції під час виконання ними службових обов"язків, а тому умисно здійснила наїзд переднім лівим колесом на праву ногу потерпілого ОСОБА_14 , внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 042/1-382-2021 від 14.07.2021 року відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Крім того, суд зазначив, що повідомлення, яке обвинувачена ОСОБА_11 , перебуваючи в автомобілі, написала своєму знайомому:"мусора, подстава" також вказує на її усвідомлення того, що зупиняють її саме працівники поліції.

При цьому в судовому засіданні були повно та всебічно перевірені доводи сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_11 , які є аналогічними з доводами викладеними захисником ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі щодо невинуватості його підзахисної ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, яка своєї вини не визнала, вказуючи, що вона не мала умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, оскільки не знала, що він є працівником поліції.

Проте, ці доводи сторони захисту були обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки вони суперечать встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам кримінального правопорушення та спростовуються сукупністю досліджених доказів у справі, які змістовно викладені у вироку.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд першої інстанції обгрунтовано розцінив позицію обвинуваченої ОСОБА_11 як спосіб її захисту та обгрунтовано визнав її показання в тій частині, що вона не усвідомлювала того, що її зупиняють працівники поліції і вона не мала умислу на заподіяння потерпілому ОСОБА_19 тілесних ушкоджень, неправдивими, які направлені на ухилення від відповідальності за скоєне нею кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо скасування вироку в частині визнання ОСОБА_11 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 345 КК України та закриття кримінального провадження в цій частині за відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення.

Що стосується пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, то суд зазначив, що під час судового розгляду не було встановлено достатніх достовірних, належних та допустимих доказів для визнання обвинуваченої ОСОБА_11 винуватою у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, а тому визнав її невинуватою та виправдав на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю її вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, вказуючи, що ОСОБА_11 не вступала у спільну змову з ОСОБА_13 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, стосовно якої матеріали виділені в окреме провадження, щодо заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (шахрайство), і під час судового розгляду судом не встановлено достатніх, достовірних, належних та допустимих доказів для визнання ОСОБА_11 винуватою у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та навів свої висновки у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

При цьому суд вказав, що саме дії обвинуваченого ОСОБА_13 , який перебував у попередній змові з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, були спрямовані на заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому, оцінивши безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які навів у вироку, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах та кваліфікував дії останнього за ч. 4 ст. 190 КК України.

В обгрунтування свого висновку суд вказав на ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_11 , яка заперечувала свою вину та стверджувала, що працювала з ОСОБА_13 в якості водія та не знала чим він займається, що також підтвердив останній вказуючи, що ОСОБА_11 лише возила його на зустрічі з клієнтами і не знала про його діяльність, а тому, оцінюючи доведеність попередньої змови ОСОБА_13 та ОСОБА_11 на заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд зауважив, що не можуть визнаватись співучастю дії або бездіяльність, які об"єктивно сприяли вчиненню злочину і настанню злочинного результату, але не охоплювались умислом співучасників як вчинені спільно, а тому спільний відпочинок обвинувачених у сауні 03.07.2021 року, тобто напередодні вчинення злочину, а також купюра номіналом 200 грн. вилучена з партмоне ОСОБА_11 та фото грошей у її телефоні, на що вказувала сторона обвинувачення, як на докази її вини, самі по собі не презюмують наявності у обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_13 спільного умислу на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілих.

На відсутність спільного плану дій обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , як зазначив суд у вироку, вказує і те, що після виявлення потерпілими факту отримання фальшивих купюр в обмін на 46 000 доларів США та намагання працівників поліції зупинити транспортний засіб і затримати обвинувачених, кожен із них діяв на власний розсуд, зокрема ОСОБА_13 разом з грошовими коштами вибіг з автомобіля та зник у невідомому напрямку, якого у подальшому було затримано за місцем проживання у Дніпропетровській області.

Щодо купюри номіналом у 200 грн. з надписом "кінореквізит для кінозйомки" яка була вилучена з партмоне ОСОБА_11 , то суд вказав, що візуально вона не схожа на ті купюри, які ОСОБА_13 передав потерпілому ОСОБА_20 , а на фотознімку грошових коштів, виявленому в телефоні ОСОБА_11 , на якому зображено упаковки грошей, які зв"язані резинками та паперовими стрічками, мають зовсім інше пакування та вигляд ніж гроші, які були вилучені з сумки багажника автомобіля ОСОБА_11 .

Отже, аналізуючи наведені у вироку докази, суд зазначив, що зберігаючи в ході розгляду даної справи об"єктивність та неупередженість, створивши сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов"язків, які були вільними у їх використанні в межах та у спосіб, передбачений КПК України, дійшов висновку, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_11 та виправдав останню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

З наведеними в оскаржуваному вироку висновками погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає неспроможними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що зазначені у вироку докази на підтвердження спільного дозвілля ОСОБА_11 та ОСОБА_13 висвітлюють їх довірчі відносини, а довідка про опрацювання інформації телефонних дзвінків свідчить про їх спільне коло спілкування, які у своїй сукупності висвітлюють поведінку ОСОБА_11 як усвідомлену та свідомо направлену на вчинення шахрайських дій спрямованих на заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому не вбачає підстав для скасування вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року в частині виправдання обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та ухвалення апеляційним судом нового вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_11 покарання, суд, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про її особу, яка раніше не судима, не працює, не обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив останній покарання, яке відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та звільнив останню з - під варти в залі суду у зв`язку з відбуттям нею призначеного покарання.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 законним, обгрунтованим та належним чином мотивованим і підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та захисника обвинуваченої не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури ОСОБА_12 та захисника обвинуваченої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_11 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: _______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3