Постанова

Іменем України

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 529/1108/21

провадження № 51-6612км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Полтавського апеляційного суду від 15 травня

2023 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 07 вересня

2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь:

- КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. Скліфосовського» - витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у розмірі 54 814,40 грн;

- потерпілого ОСОБА_8 - франшизу в розмірі 2600 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 13 800 грн та моральну шкоду у розмірі 28 174,39 грн;

- держави - витрати на проведення експертиз у розмірі 8924,24 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Як установлено судом та детально викладено у вироку, ОСОБА_6

29 вересня 2021 року приблизно о 14:00, керуючи автомобілем САЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі вул. Миру в с. Стасі Полтавського району Полтавської області, порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху (далі - ПДР), оскільки перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав з узбіччя на зустрічну смугу руху дороги, де допустив зіткнення з мотоциклом марки ИЖЮ5к під керуванням потерпілого ОСОБА_8 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 04 листопада 2021 року № 1141 отримав численні тілесні ушкодження, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя.

Полтавський апеляційний суд 15 травня 2023 року скасував вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням та ухвалив новий вирок.

Уважав ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення на касаційну скаргу

Засуджений у касаційній скарзі просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити з підстав недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений стверджує, що апеляційний суд належним чином не перевірив його доводи про те, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази, в тому числі показання свідків

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не доводять його винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд також не дав оцінки його показанням про те, що безпосереднє зіткнення автомобіля під його керуванням з мотоциклістом відбулося на його смузі руху, а не як указано обвинувальному акті, що він виїхав з узбіччя зустрічної смуги руху. На переконання засудженого, у його діях відсутні порушення ПДР та, навпаки, водій мотоцикла не дотримався правил і на великій швидкості в`їхав у його автомобіль, який стояв.

Таким чином, на переконання скаржника, ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не дотримався приписів статей 91-94, 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), чимдопустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу засудженого потерпілий ОСОБА_8 не погоджується з викладеними у скарзі доводами, вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а винуватість засудженого підтверджується належними та допустимими доказами. Просить суд касаційну скаргу відхилити, а вирок апеляційного суду залишити без зміни. Стверджує, що засуджений не визнав себе винуватим під час розглядів справи в судах попередніх інстанцій, жодного разу не вибачився перед ним за вчинене, не надав належної критичної оцінки своїм діям та не відшкодував збитків, завданих кримінальним правопорушенням. Крім цього, потерпілий ставить питання про стягнення із засудженого на його користь додаткових витрат на правову допомогу.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Засуджений та його захисник підтримали доводи касаційної скарги і просили її задовольнити.

Потерпілий та його представник заперечували щодо задоволення касаційної скарги засудженого і просили її відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без зміни.

Прокурор заперечувала щодо задоволення касаційної скарги засудженого та просила її відхилити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, його захисника, думку потерпілого, представника потерпілого і прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами попередніх інстанцій.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглянувши вирок місцевого суду, перевіривши в апеляційному порядку обставини, встановлені судом першої інстанції та доводи сторони захисту, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що досліджені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК та покладені в основу вироку докази, зокрема: показання потерпілого ОСОБА_8 , фактичні дані протоколу огляду місця події, протоколів слідчих експериментів від 05, 22 листопада 2021 року, висновки судових експертиз від 04, 05, 08 листопада 2021 року, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Такий висновок суду апеляційної інстанції достатньо мотивований і ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені апеляційним судом та змістовно наведені в ухвалі.

Так, під час розгляду кримінального провадження місцевим та апеляційним судами ОСОБА_6 не заперечував, що у вказаний день і час керував автомобілем САЗ, однак наполягав, що не винуватий у дорожньо-транспортній пригоді та її наслідках, оскільки ПДР не порушував; перед зіткненням із мотоциклом його автомобіль був у русі, проте, побачивши, що мотоцикл їде на дуже великій швидкості в його смузі руху, зупинився і мотоцикл, в`їхав вже у автомобіль, що не рухався. Основна частина його автомобіля в момент зіткнення перебувала на його смузі руху, а частина автомобіля на зустрічній смузі руху. Оскільки, побачивши мотоцикл, він почав повертати ліворуч, зіткнення з мотоциклом прийшлося в ліве крило автомобіля.

Разом із цим твердження засудженого, що він не порушував ПДР, а отже не є винуватим у ДТП, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, і обґрунтовано визнані такими, що спростовуються іншими доказами кримінального провадження, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_8 та фактичними даними судових експертиз, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх достовірності.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_8 у своїх показаннях зазначив, що рухався на мотоциклі по головній дорозі ближче до узбіччя, по своїй смузі руху, зі швидкістю близько 40-45 км/год, дорога мала легке заокруглення, на відстані 70 м побачив, що на узбіччі по ходу його руху стоїть автомобіль САЗ, тобто праворуч від нього, який почав рух та виїхав йому назустріч, перегородивши майже всю смугу руху. Зіткнення прийшлось у бампер автомобіля. У наслідок зіткнення він вилетів з мотоцикла, вдарився в ліве, а по його ходу руху - праве крило автомобіля, перелетів його та впав на асфальт.

Такі показання потерпілого узгоджуються з фактичними даними судової інженерно-транспортної експертизи від 30 листопада 2021 року, згідно з якими в цій дорожній обстановці в діях водія мотоцикла ОСОБА_8 будь-яких невідповідностей з вимогами ПДР, які б з технічної точки зору мали причинний зв`язок з виникненням пригоди, не встановлено.

Однак, з технічної точки зору, показання водія ОСОБА_6 в частині віддалення автомобіля САЗ від місця зіткнення на відстані 14,40 м. у момент виявлення мотоцикліста та початку перестроювання ліворуч у поперечному напрямку на відстань 1,33 м, а потім поперечного заміщення праворуч на відстань 0,10 м технічно неспроможні. Також експерт зазначив, що технічно неспроможними є показання ОСОБА_6 і в частині розташування автомобіля САЗ та мотоцикла ИЖЮ5к відносно один одного в момент зіткнення, а також показання свідка ОСОБА_10 в частині розташування автомобіля САЗ відносно мотоцикла ИЖЮ5к .

Таким чином, експертизою констатовано, що в умовах цієї події водій САЗ, ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом ИЖЮ5к шляхом виконання вимог п. 10.1 ПДР (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху), дії водія ОСОБА_6 перебували у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Цей висновок експерта суди визнали належним та допустимим доказом, і стороною захисту він не спростований.

Необґрунтованими є доводи засудженого про те, що суд безпідставно не врахував показань свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , оскільки суд оцінив їх показання і дійшов висновку, що свідчення ОСОБА_10 є технічно неспроможними з огляду на фактичні дані, викладені у висновку судової інженерно-транспортної експертизи від 30 листопада 2021 року і не узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження. Крім того, цей свідок перебував у стані алкогольного сп`яніння, на що вказав свідок ОСОБА_11 . Згідно з показаннями свідка ОСОБА_11 , останній не бачив моменту ДТП і лише повідомив суду місцерозташування автомобіля і мотоцикла після ДТП.

Колегія суддів, погоджується з висновками апеляційного суду про те, що показання вказаних вище свідків, враховуючи інші докази, не спростовують висновку про відсутність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ДТП.

Крім цього суд обґрунтовано взяв до уваги фактичні дані висновку інженерно-транспортної експертизи від 08 листопада 2021 року № СЕ-19/117-21/12270-ІТ, згідно з яким автомобіль САЗ під керуванням ОСОБА_6 мав ряд технічних несправностей, які настали до ДТП, зокрема: рульове керування та гальмівна система, у яку були внесені конструктивні зміни. Виявлена несправність гальмівної системи призводить до збільшення гальмівного шляху під час застосування екстреного гальмування.

Доводи засудженого про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону, яке, на його думку, полягало в неналежній перевірці доводів його апеляційної скарги та недотриманні при цьому вимог процесуального закону, колегія суддів уважає необґрунтованими, оскільки апеляційний суд належним чином перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними тим, що зазначені ним у касаційній скарзі, проаналізував докази, надав їм оцінку на предмет допустимості, а сукупності зібраних доказів - на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, та навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку.

Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Потерпілий у запереченнях на касаційну скаргу засудженого ставить питання про стягнення із засудженого на його користь додаткових витрат на правову допомогу, однак це є предметом доказування, тобто пов`язано з дослідженням доказів, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, який позбавлений такого права. Крім цього, перевірка тих чи інших доводів про незаконність рішення суду або рішень судів може бути здійснена касаційним судом лише в межах поданої касаційної скарги та у строки, визначені процесуальним законом. Таким чином, доводи потерпілого в цій частині суд касаційної інстанції не бере до уваги.

З доводів касаційної скарги не вбачається процесуальних порушень у ході дослідження й оцінки доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції про доведеність наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Інші доводи засудженого, що стосуються переоцінки фактичних обставин подій, повноти дослідження доказів та їх достовірності, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1

ст. 433 КПК.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3