В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000212 від 26.04.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою технічною освітою, пенсіонера, працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2023 року близько 17 години 25 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи біля подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , під час спілкування через раптово виниклий конфлікт на побутовому ґрунті з раніше невідомим йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою похилого віку, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи мету заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень та бажаючи діяти саме таким чином, знаходячись у положенні стоячи, обличчям до обличчя, на відстані витягнутої руки, наніс останньому не менше двох ударів кулаком лівої руки у ділянку правого ока, не менше двох ударів кулаком правої руки у ділянку лівого ока, один удар кулаком правої руки у ділянку носу та не менше двох ударів по голові. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ № 12-14/233-А/23 від 15.05.2023 спричинені наступні тілесні ушкодження: поєднана закрита тупа черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із наявністю саден в тім`яній ділянці та щелепно - лицьова травма у вигляді закритого перелому лівої виличної кістки і перелому кісток носу із забитою раною нижньої повіки правого ока та правої щоки, а також синці в периорбітальних ділянках, яка не є небезпечною для життя в момент утворення, а у своїй сукупності спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1. «а. б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості (для загоєння перелому необхідний термін не менш 3-х тижнів).

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України визнав, погодився із кваліфікацією, але частково заперечував самі обставини викладені у обвинувальному акті, а саме щодо кількості нанесених ударів потерпілому. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди визнав та вказав, що ним відшкодовано суму матеріального збитку у розмірі 2180 грн., також ще до подання позовної заяви він добровільно перерахував потерпілому на відшкодування шкоди 2000 грн. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково, а саме у розмірі до 10 000 грн., посилаючись що заявлена сума 500 000 грн. не обгрунтована та не є розумною, він не здатен сплатити таку суму, адже сам є особою пенсійного віку, та на його утриманні перебуває мати похилого віку. Цивільний позов прокурора в інтересах держави щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого спочатку визнавав, але у подальшому просили відмовити у задоволенні позову прокурора, посилаючись на те, що прокурором не доведено підстави звернення прокурора із вказаним позовом в інтересах Харківської міської ради.

Щодо обставин пояснив, що 25.04.2023 року він зранку перед тим, як йти на роботу поклав робочий інструмент тиски до кучі навозу на подвір`ї, щоб потім їх забрати. Коли повертався з роботи, то йому подзвонила дочка та повідомила , що син, який був мобілізований, загинув. Він від отриманої інформації перебував у стресовому стані. Коли підійшов до подвір`я, то сусідка повідомила, що якийсь чоловік погрузив на тачку навоз разом із тисками, та поїхав. Щоб знайти того чоловіка він відразу пішов його шукати, питав у людей. За схожим описом побачив, раніше не знайомого йому, потерпілого ОСОБА_6 . Підійшов до нього та спитав, чи то він рився у навозі. На що той його «послав». Після цього він став наносити йому удари двома руками. Бив по обличчю, куди саме приходились удари не може сказати. Потерпілий в цей час відвертався. Всього він наніс три удари. Потім він наніс ще один удар ногою під зад штовхнувши його, потерпілий не падав. Після цього він пішов. Вказав, що він дуже шкодує що так вчинив, вибачився перед потерпілим. Таку свою поведінку пов`язує із стресовим станом після отриманої інформації про загибель сина.

Крім показів обвинуваченого ОСОБА_5 , вина обвинуваченого підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні:

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 25.04.2023 року після 17 год. він провів дружину до зупинки на автобус. Коли повертався до дому за адресою АДРЕСА_2 , то побачив що на краю подвір`я стоїть чоловік. Після того, як він підійшов, той чоловік, який раніше йому був невідомий, але зараз йому відомо що це ОСОБА_5 , заявив йому, що начебто він у якоїсь ОСОБА_7 вкрав навоз. На що він відповів, що він не знає ні його та ніякої ОСОБА_7 , та не знає ні про який навоз. Після чого він став відкривати калітку щоб увійти на подвір`я, а чоловік несподівано вдарив його по обличчю у праве око, пішла кров з надбров`я. Наносив удари обома руками, двічі у праве око, та у лівий глаз, та в область переносиці. Та ще по голові вдарив не менше двох разів. Потім вдарив с заду по нозі. Після чого ОСОБА_5 пішов. ОСОБА_6 зайшов на подвір`я та впав біля сараю. Коли трохи відійшов, зайшов додому та відразу подзвоним дружині і повідомив, що його сильно побили. Дружина відразу сказала сину, та той викликав швидку та поліцію. Швидка допомога доставила його до лікарні, він знаходився тиждень на стаціонарному лікуванні. Після події, у нього погіршився зір, та стала часто боліти голова.

Цивільний позов підтримав. При цьому підтвердив що від ОСОБА_5 він отримав 2000 грн., та йому повністю відшкодував матеріальну шкоду ОСОБА_5 у розмірі 2160,80 грн.

Свідок ОСОБА_8 , який є сином потерпілого, в судовому засіданні пояснив, що 25 або 26 квітня 2023 року, він точну дату не пам`ятає, приблизно після, як він уточнив, 17 год., він заїхав за мамою на район ОСОБА_9 щоб забрати її з зупинки автобуса. По дорозі вони зупинились біля супермаркету «Рост» щоб купити продукти. Продукти купував його приятель. В цей час матері подзвонив батько та повідомив, що його сильно побили, що йому погано. Вони дочекались приятеля та поїхали додому. ОСОБА_8 зрозумів, що сталось щось погане, та подзвонив до поліції та викликав швидку допомогу. Батько був дома, та в цей час вже прибула бригада швидкої допомоги. Через короткий проміжок часу прибула також поліція. Коли батько відчинив двері, то відразу було видно сильні побої на обличчі, набряки сильні на очах. Як повідомив батько, коли він підійшов додому, біля сараю стояв чоловік, як йому здалось моложавий. Він раніше його не знав. Цей чоловік став його звинувачувати у крадіжці якогось навозу. Спочатку батька бригада швидкої відвезли до офтальмологічної лікарні щоб оглянути очі, а після того відвезли до лікарні невідкладної допомоги, де батько перебував десь тиждень на стаціонарному лікуванні. Відразу після події, особа винна у побитті батька, жодного разу не цікавився його станом.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 , яка є дружиною потерпілого, суду пояснила, що в той день, як потім уточнила 25.04.2023 року, коли сталась подія, вона днем займалась розсадою. Син просив допомогти йому, та сказав, що забере її ввечері. Щоб йому було ближче її забирати, вона о 17-20 год. сіла на автобус, проїхала кілька зупинок на автобусі. Син подзвонив, та спитав де вона, на що вона повідомила, що їде на автобусі. Син її забрав, та вони поїхали на машині спочатку до магазину. Із сином був також його приятель. В цей час їй подзвонив чоловік ОСОБА_6 , та сказав, щоб швидше поверталася додому, його сильно побили, що він нічого не бачить. Вона сказала про це сину, та син відразу викликав поліцію та швидку. Коли вони приїхали додому, швидка вже була на місті. Як їй повідомив чоловік, після того як він проводив її до автобуса, якийсь чоловік біля сараю їх будинку звинувачував його у крадіжці у якоїсь Світлани навозу. Оскільки були сильні набряки на очах, чоловіка швидка спочатку відвезли до офтальмологічної лікарні щоб обстежити очі, а після того відвезли до лікарні невідкладної допомоги. У лікарні на стаціонарному лікування чоловік знаходився близько восьми днів, та вона постійно знаходилась поряд з ним, адже він не міг самостійно себе обслуговувати. До теперішнього часу чоловік перебуває на обліку у невропатолога. Її чоловік після того, як його побили, почуває себе дуже погано, у нього трапляються запаморочення. Свідок стверджує, що ніякого навозу її чоловік не міг взяти, та він їм не потрібен. За що так обвинувачений побив її чоловіка, якому більше 80 років, вона не розуміє та не може пробачити.

Доказами що містять фактичні дані, які не суперечать між собою, досліджені судом та містяться у письмових доказах:

- із витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000212 встановлено, що ОСОБА_8 звернувся 25.04.2023 до ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП у Харківській області із заявою про заподіяння йому 25 квітня 2023 року за адресою АДРЕСА_2 , тілесних ушкоджень.

- з 25.04.2023 по 01.05.2023 потерпілий ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова», що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого. Повний діагноз: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забої м`яких тканин голови та обличчя, перелом виличної кістки ліворуч, перелом кісток носу.

- із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2023 проведеного за участю потерпілого ОСОБА_8 , останній після повідомлення ознак, за якими може впізнати особу, та за яких обставин він його бачив, впізнав особу зображену на фотознімку № 2. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення для впізнання особи за фотознімками, на фото № 2 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- із висновку експерта Харківського обласного бюро СМЕ № 12-14/233-А/23 від 15 травня 2023 року встановлено, що згідно даних медичної документації, враховуючи дані консультації лікаря- рентгенолога первинних та контрольного рентген-знімків, у гр. ОСОБА_6 , 85 років, має поєднана закрита тупа черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із наявністю саден в тім`яній ділянці та щелепно-лицьова травма у вигляді закритого перелому лівої виличної кістки і перелому кісток носу із забитою раною нижньої повіки правого ока та правої щоки, а також синців в периорбітальних ділянках. За механізмом: вищевказані ушкодження утворилися в швидкій послідовності в єдиний короткий проміжок часу від не менш п`ятиразової ударної чи ударно-стискаючої із тертям-ковзанням травматичної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою площею травматичної поверхні, з місцем прикладання сили відповідно локалізації тілесних ушкоджень, індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. При цьому за своїм характером і виглядом, що описаний у медичній документації, не виключається їх утворення в день госпіталізації у лікувальний заклад, а саме 25.04.2023

За ступенем тяжкості: поєднана закрита тупа черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із наявністю саден в тім`яній ділянці та щелепно-лицьова травма у вигляді закритого перелому лівої виличної кістки і перелому кісток носу із забитою раною нижньої повіки правого ока та правої щоки, а також синців в периорбітальних ділянках не є небезпечною для життя в момент утворення, а у своїй сукупності спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21дня) і за цією ознакою відповідно до п. 2.2.1. «а. б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості (для загоєння перелому необхідний термін не менш 3-х тижнів).

- із протоколу проведення слідчого експерименту від 05 травня 2023 року дослідженого судом відповідно до вимог ст.359 КПК України, встановлено, що слідчий експеримент проводився за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого останній розповів про подію, яка відбувалася 25.04.2023 року за адресою АДРЕСА_2 , а саме вказав як саме були отримані ним тілесні ушкодження та показав на статисті механізм, характер та локалізацію нанесення йому ударів раніше невідомим чоловіком, що відображено також на ілюстративному матеріалі до протоколу слідчого експерименту від 05.05.2023 року.

- відповідно до висновку експерта Харківського обласного бюро СМЕ № 12-14/256-А/23 від 15 травня 2023 року, встановлено, механізм утворення поєднаної закритої тупої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку із наявністю саден в тім`яній ділянці та щелепно-лицьової травми у вигляді закритого перелому лівої виличної кістки і перелому кісток носу із забитою раною нижньої повіки правого ока та правої щоки, а також синців в периорбітальних ділянках, що мають місце у гр. ОСОБА_6 , 85 років, не суперечить об`єктивним судово-медичним даним відповідно строку та способу їх утворення, на який вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю 05.05.2023 в частині обставин, часу та локалізації травматичних впливів (ударів) нападника.

- - із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.06.2023 проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , останній після повідомлення ознак, за якими може впізнати чоловіка, який 25.04.2023 біля будинку розташованого за адресою АДРЕСА_2 , наносив тілесні ушкодження чоловіку, який на вигляд був років 80, впізнав особу зображену на фотознімку № 2. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення для впізнання особи за фотознімками, на фото № 2 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- на запит слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області надано відомості адміністарцією КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» щодо обслуговування виклику до служби ЕМД 25.04.2023 за адресою м. Харків, вул. Велика Панасівська, 209-А, до гр. ОСОБА_6 , 1938 р.н., та карту виїзду швидкої медичної допомоги № 793 від 25.04.2023, сформованої за результатом обслуговування, яка містить в тому числі попередній діагноз.

- в ході проведеного слідчого експерименту 22.06.2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , останній відобразив на статисті механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому 25.04.2023, що відображено також на ілюстративному матеріалі до протоколу слідчого експерименту.

- відповідно до висновку експерта № 09-950/2023 від 26.07.2023 року, окрім зазначеного вище, також встановлено, що показання ОСОБА_5 , викладені у протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного від 22.06.2023., в цілому не суперечать об`єктивним судово-меичним даним в частині терміну та механізму утворення встановлених у гр. ОСОБА_6 , 85 років, тілесних ушкоджень.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та находить їх достатніми та допустимими, такими що узгоджуються між собою, об`єктивно доказуючими вину обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку щодо можливості покласти їх в основу ухваленого вироку суду.

Суд не приймає покази обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що він наніс потерпілому лише три удари в область обличчя та голови, оскільки його покази спростовуються показами потерпілого та іншими доказами дослідженими безпосередньо судом. Так, відповідно до висновку експертизи № 12-14/233-А/23 від 15 травня 2023 року …ушкодження у потерпілого ОСОБА_6 утворилися в швидкій послідовності в єдиний короткий проміжок часу від не менш п`ятиразової ударної…дії... Такі покази обвинуваченого ОСОБА_5 суд розцінює, як його захисну позицію в судовому процесі з метою пом`якшення відповідальності.

В судовому засіданні судом встановлено в діях обвинуваченого ОСОБА_5 склад злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Об`єкт злочину є здоров`я людини. Здоров`я людини як обєкт тілесного ушкодження охороняється кримінальним законом. Тілесне ушкодження це посягання на здоровя іншої людини. Судом встановлено, що потерпілому ОСОБА_6 відповідно до висновку експерта було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя, але таке що спричинило тривалий розлад здоровя.

Об`єктива сторона злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, є заподіяння тілесних ушкоджень шляхом дії. В даному випадку силове нанесення ударів потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_5 , яке перебуває у причино наслідковому звязку з наслідками - тілесними ушкодженнями, які спричинені потерпілому ОСОБА_6

Суб`єктом злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України є фізична осудна особа яка досягла 16 річного віку. Особа обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає цим вимогам, а тому є субєктом цього злочину.

Суб`єктивна сторона злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України виражається в умисній або необережній вині. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 завдаючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 діяв умисно. Відповідно до ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Відповідно до ч.2 ст. 24 КК України прямим умислом є усвідомлення особою суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачення його суспільно небезпечні наслідки і бажання їх наслідків.

Причино наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_5 та тілесними ушкодженнями отриманими потерпілим ОСОБА_6 . При цьому суд зазначає, що ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував сам факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

За таких обставин суд обґрунтовано приходить до висновку, про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 122 КК України, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального Кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до нетяжкого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, є особою похилого віку, пенсіонер, та офіційно працює, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні мати похилого віку, характеризується виключно позитивно, як за місцем роботи, так і за місцем проживання.

Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Холодногірського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, ОСОБА_5 не становить високої небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, із врахуванням обмежень передбачених ч. 2 ст. 57, ч. 3 ст. 61 КК України, у виді позбавлення волі.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи тяжкість злочину, обставини за якими він був вчинений, особу винного, його вік, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, він в повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, а також його наслідки, у судовому засіданні неодноразово попросив вибачення у потерпілого, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, враховуючи також позицію сторони обвинувачення, потерпілого, які не наполягали на призначенні обвинуваченому реальної міри покарання та вважали за можливе виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України. Таке покарання суд вважає необхідними та достатніми для його виправлення.

Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, у якому він просив стягнути з обвинуваченого на його користь грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2160,80 грн., та моральної шкоди яку він оцінив у розмірі 500 000 грн.

Відповідно до п. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 328 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну фізичним та юридичним особам.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Щодо вирішення вимог цивільного позову заявленого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, суд приходить до наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду, обвинуваченим ОСОБА_5 до початку судового розгляду повністю відшкодовано матеріальну шкоду у розмірі 2180 грн., що покриває розмір який заявлений у цивільному позові, що також підтвердив потерпілий ОСОБА_6 , то суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення в цій частині.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями обвинуваченого, через вчинений злочин, потерпілому дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Виходячи із зазначених норм Конституції Українита ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з`ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно потерпілого, було спрямоване проти здоров`я особи, що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.

Глибина фізичних та душевних страждань потерпілого, на думку суду, є відчутною.

Безперечно особа страждала, протиправні дії відносно нього викликали зміни в його морально-психологічному стані, що внесло в його життя душевний та моральний дискомфорт. Судом встановлено, що потерпілому було заподіяно фізичний біль, що призвело до погіршення здоров`я. Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане з завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі "STANKOV v. BULGARIA" № 68490/01 від 12 липня 2007 року).

Моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, та додаткове відшкодування шкоди в розмірі 2000 грн. до початку судового розгляду, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, та з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову потерпілого й визначення розміру завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 25 000 грн.

Розглядаючи цивільний позов заявлений прокурором суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч.1 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

За змістом наведеної норми права відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на винного при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, відповідно до якого сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Так, прокурором був заявлений цивільний позов в інтересах держави в особі Харківської міської ради, третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради, про стягнення з ОСОБА_5 коштів в сумі 7122 грн. 18 коп., витрачених на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, тобто ОСОБА_6 .

Вказані витрати належним чином підтверджені довідкою Комунального некомерційного підприємства «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради про фактичні витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння ОСОБА_6 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 25.04.2023 року по 01.05.2023, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь місцевого бюджету.

Посилання захисника на те, що розрахунок фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого неправильний, адже розрахований за 6 ліжко-днів, а у висновку експерта зазначено про 5 ліжко-днів, не заслуговує на увагу, оскільки з матеріалів справи достовірно встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з 25.04.2023 по 01.05.2023 року, про що також зазначено і у висновку експерта.

Щодо посилання сторони захисту на те, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду, суд визнає такими, що суперечать обставинам справи.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України належним чином обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави в особі територіальної громади та зазначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з п.12 ч.2 ст. 36 Кримінального процесуального кодексу України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави суд не вбачає.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 п.1,2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_5 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова» Харківської міської ради про стягнення витрат на стаціонарне лікуванні потерпілого задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь місцевого бюджету (код класифікації доходів бюджету:24060300; номер рахунку (IBAN): UA0020649; код отримувача ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); отримувач: ГУК Харків обл/МТГ Харків) грошові кошти у розмірі 7122 (сім тисяч сто двадцять дві) грн. 18 коп. в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків припинився 04.12.2023 року, після чого не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1