ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0000160, за апеляційними скаргами обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21.09.2023 року, постановлену в порядку ст. 331 КПК України, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Давидівка Чернівецького району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Молодія Чернівецького району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 , мешканця АДРЕСА_5 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, директора ТОВ «Тодекс», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,

ЄУНСС: 715/595/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10

НП: 11-кп/822/399/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

3 ст. 27, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької областівід 21.09.2023 року клопотання прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволено.

Продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном до 19 листопада 2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачені: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , кожен окремо подали апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою звільнити його з під варти.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він не вчиняв злочин, та не має жодного відношення до даного кримінального провадження.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Стверджував, що при продовженні строку запобіжного заходу, судом першої інстанції не було взято до уваги вагомість доказів щодо його винуватості, незадовільний стан його здоров`я, що підтверджується випискою з медичної карти хворого, відсутність у нього судимостей, наявність міцних соціальних зв`язків, постійне місце проживання.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_8 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді його апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні скарги з підстав наведених у них, а ухвалу районного суду скасувати, міркування прокурора ОСОБА_5 , який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, - не переглядається.

Із наданих матеріалів справи слідує, що в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000160 відносно, зокрема ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 4,6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та продовжено строк їх тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 19 листопада 2023 р., без визначення розміру застави.

З такою ухвалою погоджується і колегія суддів, оскільки суддею під час розгляду клопотання прокурора були в повній мірі досліджені обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, перевірено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і вони виправдовують тримання під вартою останніх, зважаючи на те, що судовий розгляд ще триває.

Так, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , оскільки наявні підстави про те, що ризики не зменшилися.

Зокрема, обґрунтованим та доведеним, на думку судової колегії є посилання суду в рішенні та прокурором у клопотанні на те, що ризики, заявлені під час продовження ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились і свідчать про те, що останні можуть переховуватися від суду (враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, санкція одного з яких, передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»); незаконно впливати на потерпілих, свідків з метою зміни їхніх показів чи відмови від надання показань (на даний час всі свідки та потерпілі в судовому засіданні не допитані, а оскільки покази їх досліджуються судом безпосередньо існує ризик впливу зі сторони обвинувачених), іншим чином перешкоджати встановленню істини по справі, а також вчинити інше кримінальне правопорушення (враховуючи відсутність постійного місця роботи та джерела доходу для життя).

Твердження апелянтів про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні прокурором у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Щодо доводів апелянтів про необґрунтованість обвинувачення та відсутність доказів їх винуватості, то вони є безпідставними, оскільки ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про незадовільний стан його здоров`я, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування останнього під вартою за станом здоров`я. Апелянтом, апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування останнього під вартою.

Поставлений діагноз ОСОБА_8 , згідно доданої ним виписки, не унеможливлює його перебування під вартою, так як зазначених рекомендацій лікаря, зазначених у медичній виписці, останній може дотримуватися в умовах утримання СІЗО.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У підпункті 1 пункту 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право: на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством;

за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що: медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством; у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Також районний суд, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченим, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу, оскільки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини.

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 стали менш суспільно-небезпечними і застосування до них більш м`якого запобіжного заходу забезпечить їх правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційних скаргах мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченим, як про це просять апелянти.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, судовою колегією не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 183, 199, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Глибоцького районного Чернівецької області від 21.09.2023 року щодо продовження строку тримання під вартою, зокрема, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.185, ч. 1 ст. 263 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3