КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/393/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року задоволено частково клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 71,9 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та гараж № НОМЕР_2 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 72,3 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, яке належить ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0002602 від 22.11.2022 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 197-1 КК України.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ОСОБА_6 вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, такою що постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, направлена на необґрунтоване позбавлення права розпорядження належним їй майном та необґрунтованому тиску та примусу на ОСОБА_6 .

Апелянт вказує на те, що в порушення імперативних вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, клопотання прокурора про арешт майна, яке належить ОСОБА_6 не містить підстав та мету відповідно до положення вимог ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Відповідно до описово-мотивувальної частини клопотання прокурора від 29.11.2023 року «.. в рамках кримінального провадження встановлено, що на території кооперативу ...розташовані чотири гаражі № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 до яких всупереч вимогам чинного законодавства, самовільно добудовано капітальні споруди, тим сами збільшено розмір вказаних гаражів...»

Проте, відповідно до протоколу огляду від 22.11.2023 року (аркуш справи 36-38) не встановлено та не зафіксовано будь-яких самочинних добудов до існуючих гаражів №916, №917, які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 у відповідності до інформаційної довідки з реєстру нерухомого майна (аркуш справи 102,103) ОСОБА_6 на праві власності належить гараж № НОМЕР_2 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) «Либідь» м. Київ, вул. Коноплянська, 9А реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00, площею 72,3 м2, (арк. справи 73,74) Гараж № НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) «Либідь» м. Київ, вул. Коноплянська, 9А реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №00, площею 71,9 м2.

Доказів існування будь-яких самочинних добудов до вказаних гаражів прокурором до клопотання не додано.

Проте, слідчий суддя встановивши невідповідність поданого прокурором клопотання про арешт майна вимогам ст. 172 КПК України, дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав для накладення, арешту на нерухоме майно ОСОБА_6 .

В клопотанні прокурора не зазначено та не визначено наявність ризиків передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, а саме запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження; не додано доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри будь-якій особі, у тому числі власнику майна ОСОБА_6 у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

В порушення вимог ст. 132 КПК України клопотання прокурора не містить доказів наявності потреби досудового розслідування, яка виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_6 про який ідеться в клопотанні прокурора.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином в установленому законом порядку, разом з цим, 23.01.2024 надіслав клопотання, в якому просив розглянути апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 без його участі, та ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07.12.2023 вважав законною та обґрунтованою.

З урахуванням зазначеного та думки представника власника майна, який вважав за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги, з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що слідчим відділом Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002602, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358 КК України.

30.11.2023 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання вказується, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, фізична особа - підприємець ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зловживаючи повноваженнями, всупереч вимогам чинного законодавства, шляхом самовільного добудування капітальних будівель, збільшили площу гаражних боксів за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд. 9А .

Так, в рамках кримінального провадження встановлено, що на території кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів « Либідь », який розташований за адресою: м. Київ, вул. Коноплянська, буд. 9А, зі сторони вул. Петра Панча один за одним розташовано чотири бетонно - цегляних гаражі з порядковими номерами № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 та № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 до яких всупереч вимогам чинного законодавства, самовільно добудовано капітальні споруди, тим самим збільшено площі вказаних гаражів.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, вивченням проектної та дозвільної документації вилученої під час санкціонованого обшуку 05.01.2022, відповідно до додатку до технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки гаражного авто кооперативу «Либідь» по вул. Коноплянській 9-а План-схеми розміщення гаражів в АГК «Либідь» затвердженої печаткою АГК «Либідь» станом на 2001 рік, відсутні гаражі з номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Останній порядковий номер який зазначений на план схемі є 915.

Також, відповідно до «Задание на проектирование» автокооперативу «Либідь» від жовтня 1992 зазначено одноповерхові зблоковані гаражі на 282 місця. В подальшому прийнято рішення «проектировщик-1» Робочий проект розширення автокооперативу «Либідь» в Мінському районі по вул. Коноплянській 9А, відповідно до якого розширюється та будуються 48 одноповерхових гаражів-боксів та 24 двухуровневих гаражів-боксів з підвалом. Проте у кооперативу станом на сьогодні щонайменше 919 боксів.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, нерухоме майно, а саме гараж № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що знаходяться у гаражному кооперативі «Либідь» за адресою: місто Київ, вулиця Коноплянська, буд. 9А, належать на праві приватної власності ОСОБА_6 , що підтверджується довідками про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі № 2 та №3, виданих 15 січня 2015 року гаражним кооперативом « Либідь ». Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-23/26068ПЧ від 15.06.2023 підписи у довідка №2 та №3 на підставі яких зареєстровано право власності на гаражі підроблено, та вони виконані не головою кооперативу ОСОБА_10 .

Проте, проведеною почеркознавчою експертизою, встановлено, підпис від імені ОСОБА_10 у довідці про членство ОСОБА_6 в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі №2 від 15.01.2015 в графі «Голова Правління ГБК ОСОБА_10 виконано не ОСОБА_10 , а іншою особою, аналогічних висновків дійшов експерт і щодо довідки №3 від 15.01.2015.

Допитано в якості свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на посаді бухгалтера кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Либідь» з 1990 року. Також, ОСОБА_11 доповнила, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 є власниками гаражних боксів розташованих в гаражному кооперативі, яким надавались довідки за підписом голови правління та бухгалтера для реєстрації права власності на нерухоме майно.

Встановлено, що положеннями статуту гаражного кооперативу «Либідь» по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів передбачено, що правління кооперативу видає кожному громадянинові і юридичній особі, які прийнятті в члени кооперативу після закінчення будівництва документ про те, що він є членом кооперативу і власником гаражного боксу, також передбачено, що питання про прийом в члени Кооперативу та виключення із списків кооперативу, затвердження списку членів Кооперативу розглядає правління, рішення якого записується в протоколах, які підписуються всіма членами правління, що були на засіданні.

Під час допиту в якості свідка 23.11.2021 ОСОБА_11 повідомила, що не може надати оригінали довідок про членство ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі у зв`язку з тим, що робила ремонт у кабінеті авто гаражного кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Либідь» та вирішила викинути папку оригіналів довідок про членство осіб в кооперативі та внесення такими членами кооперативу пайового внеску в повному обсязі, тому довідки не збереглися.

Також, на обґрунтування версії досудового розслідування, в порядку тимчасового доступу до речей та документів на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва вилучено реєстраційні справи на гаражі № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 які належать ОСОБА_6 вивченням реєстраційних справ встановлено що на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_11 звернулась до реєстраційної служби та зареєструвала право власності, по підробленим довідкам, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 , яка, також, є членом гаражного кооперативу з 26 лютого 2015 року та власницею гаражних боксів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 виданих 02 травня 2018 року гаражним кооперативом «Либідь» пояснила, що згідно з довіреності від 23.12.2015 бухгалтер гаражного кооперативу «Либідь» ОСОБА_11 була представником свідка з питань оформлення права власності на нерухоме майна, а саме на вищевказані гаражні бокси. Також, свідок додала про те, що у зв`язку з тим, що державною реєстрацією права власності на гаражні бокси займалась ОСОБА_11 , тому свідок отримала копії підтверджуючих документів права власності, які надала до органу досудового розслідування, у тому числі копії довідок № 2 та №3, виданих 15 січня 2015 року.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, візуальним оглядом встановлено, що надані копії довідок про членство ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в гаражному кооперативі « Либідь » містять ознаки підроблення, а саме підроблений підпис голови правління ОСОБА_10 .

Постановою процесуального керівника 29.11.2023 визнано речовими доказами:

- гараж № НОМЕР_1 у авто гаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 71,9 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 ;

- гараж № НОМЕР_2 у авто гаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 72,3 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Оскільки зазначені гаражі, визнано речовим доказом, прокурор просив накласти на них арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчудження цього майна.

07.12.2023 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва задоволено частково вказане клопотання прокурора та накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 71,9 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та гараж № НОМЕР_2 у авто гаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 72,3 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна, а у іншій частині клопотання - відмовлено.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя виходив з того, що з клопотання та долучених до нього документів вбачається, що вказане в ньому майно обґрунтовано визнано речовим доказом оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що незастосування арешту може призвести до втрати вказаного речового доказу або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, тому на нього слід накласти арешт.

Разом з цим, під час судового розгляду прокурор не довів необхідність накладення арешту шляхом заборони користування та розпорядження та підтримав клопотання лише в частині заборони відчуження майна. Тому з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою недопущення їх втрати, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слід накласти арешт на вказане в клопотанні майно шляхом заборони його відчуження.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, вказуючи у клопотанні, що гараж № НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 71,9 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та гараж № НОМЕР_2 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 72,3 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , є речовими доказами у кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, прокурор не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що це майно дійсно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом з цим, слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на зазначені об`єкти нерухомого майна мав перевірити чи вказане майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Матеріали, які долучені до клопотання про арешт майна такі обставини не підтверджують.

При цьому, посилання слідчого судді на ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є речовим доказом злочину, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом Українипередбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вказаного у клопотанні майна, належним чином не перевірив, не обґрунтував та не зазначив в ухвалі мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що долучена до клопотання прокурора постанова про визнання майна речовими доказами від 29.11.2023 року є необґрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, отже є формальною.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на майно винесена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що майно є матеріальним об`єктом, яке було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Беручи до уваги те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно має до розслідування кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК Українимало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказані об`єкти нерухомості, які на праві приватної власності належить ОСОБА_6 не виправдовує такий ступінь втручання у її права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом заборони відчуження вказаного майна, здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної особи здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 грудня 2023 року, якою задоволено частково клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 71,9 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та гараж № НОМЕР_2 у автогаражному кооперативі по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів (Оболонський район) « Либідь » м. Київ, вул. Коноплянська, 9А, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, площею 72,3 м2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , шляхом заборони відчуження вказаного майна, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженню №0002602 від 22.11.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358 КК України, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4