Провадження №11-сс/801/688/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2023 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001042 від 26.11.2023,

якою задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ВРУ поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 24.01.2024 включно, із визначенням розміру застави відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0001042 від 26.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Клопотання мотивовано тим, що слідчими слідчого відділення відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001042 від 26.11.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , у порушення вимог ст. ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливу мету, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення за рахунок протиправної діяльності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у невстановленому органом досудового розслідування місці, дату та час, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений - канабіс, який зберігав при собі з метою подальшого збуту, шляхом розміщення на території м. Вінниці у вигляді прихованих «закладок», місця розміщення яких він обирав на власний розсуд.

У подальшому, 26.11.2023, близько 20.15 год., ОСОБА_7 , проходячи вулицею Верхарна у м. Вінниці, був зупинений працівниками СКП Відділу поліції № 1 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області, на запитання котрих про наявність в нього заборонених речовин та засобів, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання та збут наркотичних засобів будуть викриті, повідомив, що у нього при собі наявна речовина рослинного походження, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс.

Цього ж дня, о 22.04 год., в м. Вінниці, по вул. Верхарна, 26, в ході затримання ОСОБА_7 у порядку ст. 208 КПК України, останній добровільно видав із-під штанів в районі розташування паху металеву деформовану банку із-під напою в середині котрої містились 30 (тридцять) згортків сформованих з липкої стрічки типу «ізолента» чорного кольору, в середині яких знаходились прозорі полімерні пакети із пазовим замком(zip-lock) в котрих містилась речовина рослинного походження з пряним запахом, котру він зберігав при собі з метою подальшого збуту шляхом розміщення на території м. Вінниці у вигляді прихованих «закладок».

В ході проведення вищевказаної слідчої дії було відібрано один поліетиленовий zip-пакет із вмістом речовини рослинного походження та направлено його до Вінницького НДЕКЦ МВС України для проведення експертизи матеріалів речовин та виробів.

Згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів №СЕ-19/102-23/20632-НЗПРАП від 27.11.2023 надана на експертизу речовина рослинного походження є наркотичним засобом- канабісом. Канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу (у перерахунку) становить 0,85 г.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, не одружений, не працюючий, раніше не судимий.

ОСОБА_7 27.11.2023 повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вина ОСОБА_7 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: рапортом працівника поліції; протоколом затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколами допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 ; протоколом огляду місця події по вул. Юрія Клена у м. Вінниці в ході якого за участі ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 6 (шість) згортків з вмістом речовин рослинного походження; протоколом огляду місця події по вул. Могильчака у м. Вінниці в ході якого за участі ОСОБА_7 було виявлено та вилучено згорток з вмістом речовин рослинного походження; протоколом огляду місця події. а саме будинку АДРЕСА_1, в ході якого виявлено банківську картку; висновком експерта матеріалів, речовин та виробів; іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, та який відноситься до категорії тяжких злочинів.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням існування ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_7 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, є те що він вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, крім цього ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований та не навчається, немає постійного заробітку та доходу, не одружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а тому з метою ухилення від покарання остання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також з метою особистого збагачення ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти нові злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів та максимальний строк покарання, передбачений у санкції статті 10 років позбавлення волі.

Таким чином, підозрюваний усвідомлюючи суворість покарання може вживати заходів, щодо переховування від органів досудового розслідування, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, та незаконно впливати на свідків передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, менш суворі запобіжні заходи, не можуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КК України та виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки.

Домашній арешт також не повною мірою зможе запобігти наявним ризикам, оскільки ОСОБА_7 зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, враховуючи те, що на даний період часу виникає складність контролю за виконанням підозрюваною покладених на неї обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

В зв`язку із цим, існує необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого забіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий просив клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під варту та визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Прокурор ОСОБА_14 клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 заперечувала та просила застосувати цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні вину визнав та підтримав думку захисника.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Строк тримання під вартою визначено рахувати з моменту фактичного затримання особи, тобто з 26.11.2023 по 24.01.2024 включно.

Одночасно визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

?прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

?не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні;

?здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя враховував, що на час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України обґрунтована, про що свідчать докази, які зібрані в кримінальному провадженні та доведені прокурором та слідчим при розгляді даного клопотання. Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання.

Також слідчий суддя враховував, що слідчим та прокурором частково доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, також може продовжити вчиняти нові злочини пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин.

ОСОБА_7 вину у скоєному визнає, однак офіційно не працевлаштований, не навчається, не має постійного доходу та заробітку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Тому, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вид передбаченого покарання, слідчий суддя вважав, що єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому слідчий суддя з урахуванням вимог ст.183 КПК України вважав за доцільне визначити останньому заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить змінити ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2023 року та постановити нову ухвалу про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації та проживання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та не відповідає вимогам закону. Вважає, що рішення судом було прийнято лише на підставі клопотання слідчого, в якому було перераховано загальні ризики для підстави обраного її підзахисному запобіжного заходу, які є необґрунтованими, не деталізованими та нічим не доведені. Звернула увагу суду на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки з матір`ю та батьком, а тому обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не перешкодить проведенню всебічного та об`єктивного досудового розгляду кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні з підстав викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просила ухвалу слідчого судді залишити без задоволення.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 2 частиною 3 та частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисників підозрюваного, викладені як в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

На думку колегії суддів апеляційного суду відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відтак висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри відповідає закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного ОСОБА_7 з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке відповідно ст.12 КК України віднесено до тяжкого злочину.

Це узгоджується також із нормою п.4 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції, що розглядаючи клопотання слідчого, як того вимагає закон було встановлено наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

У відповідності до п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання вказаного запобіжного заходу слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Своїми діями ОСОБА_7 показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміноване йому кримінальне правопорушення, пов`язане з порушенням Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» розуміючи суспільну небезпеку злочину, пов`язаного з метою придбання та збутом наркотичних засобів, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину, з метою незаконного збагачення за рахунок протиправної діяльності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, відсутністю постійного місця роботи та навчання, достатніх соціально-стримуючих зв`язків вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, наявність постійного місця проживання в м. Вінниці за однією адресою з батьками, відсутність судимостей, не є безумовними підставами ні для скасування, ні для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики. Також згода захисника та самого підозрюваного на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлені в ході апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

На думку колегії суддів наведені доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного не є переконливими, оскільки належні докази, які б свідчили про достатні стримуючі фактори в матеріалах провадження відсутні.

Слідчий суддя суду першої інстанції враховуючи вимоги ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, в повній мірі дослідив і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання підозрюваного, а також інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Статтями 19, 68 Конституції України чітко визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

За таких обставин, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши в сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин, зокрема вчинення останнім тяжкого злочину, відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, введення воєнного стану в Україні, апеляційний суд вважає, що на даний час буде достатнім та обґрунтованим застосування до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також дає підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням даних про особу підозрюваного, необхідність проведення слідчих (розшукових) заходів спрямованих на виявлення та фіксацію доказів, що можуть мати доказове значення під час досудового розслідування та судового розгляду,встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.

Інші доводи захисника викладені нею в апеляційній скарзі є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

Виходячи з положень п.3 ч.2 ст.183 КПК України, а також практики Європейського суду з прав людини, при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині наявності обґрунтованих підстав для визначення останньому розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу підозрюваного, характером злочину в якому він підозрюється свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за підозрюваним правоохоронними органами у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є ускладненим.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 419, 422, 422-1 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 за ч. 2 ст.307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4