19.01.2024
Справа № 641/4296/23
Провадження №1-кп/642/41/24
У Х В А Л А

15 січня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря- ОСОБА_2

сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та

ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70001921 від 18.06.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2023 року в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.5 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України.

В ході досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який був неодноразово продовжений ухвалами слідчого судді та суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.11.2023 року відносно всіх обвинувачених строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був продовжений на 60 днів, а саме до 19.01.2024 року, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні- прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з письмовими клопотаннями, датованими ним 08.01.2024 р., про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 оскільки, як на його думку, ризики, передбачені п.п.1,3 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування всіх обвинувачених від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, у тому числі потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, експертів, оскільки ці ризики продовжують існувати, що виправдовує підстави тримання обвинувачених під вартою. Фактичні обставини вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, а оскільки ці злочини були вчинені із застосуванням насильства, то до останніх неможливо визначити заставу та більш м`які запобіжні заходи. Крім того відносно обвинуваченого ОСОБА_17 на розгляді в Київському районному суді м. Полтави перебуває інше кримінальне провадження, за його обвинуваченням за ч.4 ст. 187, п.п.6,12 ч.2 ст. 115 КК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, подала до суду клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити можливість внесення ними застави. В обґрунтування поданих клопотань адвокат ОСОБА_4 зазначила, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється з червня 2022 року. Практика Верховного суду та Європейського суду з прав людини свідчить про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Правова позиція ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Поведінка обвинувачених протягом всього досудового розслідування та судового слідства свідчить про те, що вони не збираються переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі, незаконно впливати на інших обвинувачених, у тому числі на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, експертів. Прокурором не зібрано жодного доказу про таку поведінку, яка може свідчити про здійснення тиску на сторін та учасників у справі. Окрім того, потерпілі, які беруть участь в судовому засіданні не мають претензій до обвинувачених, не вважають, що обвинувачені повинні бути в ув`язненні та не проти зміни їм запобіжного заходу. Всі обвинувачені мають міцні соціальні зв`язки, частина з низ є учасниками АТО мають численні нагороди, відзнаки, подяки, постійне місце проживання, сім`ї, постійний дохід, батьків. Крім того захисник зазначила, що ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшилися, що підтверджується попередніми ухвалами суду про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а також послалася на рішення ЄСПЛ у ряді справ та судові рішення вітчизняних судів у справах за обвинуваченням осіб у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_17 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні також заперечувала проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, подала до суду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування поданого клопотання адвокат ОСОБА_6 зазначила, що клопотання прокурора не відповідає вимогам пунктів 3, 5 ч.1 ст. 184 КПК України, оскільки воно не містить виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення та посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини та виклад обставин, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. У клопотанні прокурором не доведені обставини, зазначені у ч.3 ст. 199 КПК України, а тому суддя зобов`язаний на підставі ч.5 ст.199 КПК України відмовити у продовженні строку тримання під вартою, що у клопотанні наявні лише посилання на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, жодного доказу, який підтверджував існування ризиків в клопотанні не вказано, в клопотанні наявні лише припущення щодо існування ризиків. Посилання лише на норми КПК про наявність ризиків без зазначення конкретних фактів, які підтверджують твердження, що особа може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, є порушенням ч. 3 ст. 5 Конвенції внаслідок недостатнього обгрунтування причин утримання під вартою. Отже, посилання на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, а також на тяжкість можливого покарання, не є належним обґрунтуванням жодного з визначених законом ризиків. Також захисник послалася на практику Європейського суду з прав людини , а також на те, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, що ОСОБА_17 більше року тримається під вартою, має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні має малолітнього сина.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні також заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, подав клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора зазначивши, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України як за формою, так і за змістом. На думку прокурора застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо через наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Така думка є помилковою, бо відсутність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України взагалі виключає можливість застосування та продовження запобіжних заходів. А застосування більш м`якого запобіжного заходу можливе саме при наявності доведених ризиків, передбачених цією статтею КПК. Імперативною вимогою КПК України є доведення прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Жодних доказів недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним прокурором ризикам клопотання прокурора не містить. Клопотання прокурора взагалі не містить посилання на матеріали, що підтверджують обставини на підставі яких прокурор дійшов до висновку про наявність ризиків. Захисник також зазначив, що ОСОБА_12 раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, має вищу освіту, постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем мешкання. З моменту досягнення повноліття вступив до лав Збройних сил України, є учасником АТО, учасником бойових дій. Працював у підрозділі поліції. На момент затримання також мав постійне місце роботи. 25 лютого 2022 року, знов таки добровільно, брав участь у віддбитті збройної агресії російської федерації разом із своїм батьком, який загинув при звільненні селища Рогань. Тривалий період свого життя ОСОБА_21 присвятив захисту батьківщини, сумлінно та мужньо виконував свої обов`язки, за що неодноразово відзначений грамотами та відзнаками. Він має тісні соціальні зв`язки, є членом громадської організації «Братерство учасників АТО та ветеранів силових структур «Слобожанщина», має матір, перебуває у шлюбі. Ці обставини підтверджують наявність міцних соціальних зв`язків. Захисник також послався у поданому клопотанні на практику Європейського суду з прав людини, а також на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з подальшою можливістю захищати Батьківщину, обвинувачений ОСОБА_18 послався на відсутність ризику можливості його переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не має наміру такого переховування, зобов`язується виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та обов`язки щодо захисту України.

Обвинувачений ОСОБА_16 в судовому засіданні також заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього, просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Також зазначив, що потерпілий ОСОБА_22 вживає наркотичні засоби, на досудовому слідстві від давав показання, що при заволодінні його майном, йому були спричиненні тілесні ушкодження, нанесені удари по голові, тулубу руками та ногами, однак в судовому засіданні при його допиті, він надав зовсім інші показання, що до нього мір фізичного впливу не застосовувались, тілесні ушкодження не наносилися, самим потерпілим було вказано, що це помилка слідчого під час його допиту в якості потерпілого. Вважає, що ризики, зазначені у клопотаннях прокурором, не доведені, резонанс серед потерпілих по цій справі знизився, також послався на погіршення стану здоров`я.

Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, посилаючись на те, що прокурором жодним чином не підтверджено наявність існуючих ризиків, не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених, просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити , просили змінити обвинуваченим запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою посилаючись на те, що обвинувачені раніше не судимі, працюють , є громадянами з активною громадською позицією, патріотами своєї Держави, мають міцні соціальні зв`язки, сім`ї, дітей, постійні місця реєстрації, не ухилялись від своїх громадських обов`язків та стали на захист України, частина з ним є учасниками бойових дій, нагороджені орденами, медалями та різними відзнаками.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 проти клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, підтримали клопотання та заперечення своїх захисників, зазначивши, що вони не мають наміру переховуватись від суду, впливати на учасників кримінального провадження, мають міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).

В ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується (частина 1 статті 196 КПК).

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданих клопотаннях прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у цьому кримінальному провадженн.

Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу хоча і зменшились, однак частина з них продовжують існувати.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Обґрунтованість підозри всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертів.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі « Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів , серед яких є особливо тяжкі злочини, за які чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк ло 15 років.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може побудити їх на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків, обвинувачених та експертів у кримінальному провадженні, оскільки дані особи не були ще допитані судом, а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Отже, наведені прокурором ризики, визначені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає доведеним.

Обраний відносно всіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи всіх обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів повязаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними звязками та усіма видами звязку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує всім обвинуваченим у разі визнання їх винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинувачених під вартою є необхідною мірою з огляду на те, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню лише розпочатий.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, а зміна обраного відносно них запобіжного заходу на більш мякий запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистих свобод.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинувачених під вартою судом не встановлено.

Щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_23 у зв`язку з захворюванням на туберкульоз та його звернення за медичною допомогою до ДУ «Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України » суд зазначає, що відповідне лікування обвинуваченому було призначено та здійснюється в умовах СІЗО відповідно до законодавства. Будь-яких об`єктивних даних, які б вказували про неможливість ОСОБА_23 утрумуватись в умовах СІЗО стороною захисту суду надано не було.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження строку дії обраного відносно них запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення суми застави, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Застосовуючи до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави у відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень вчинених із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 331, 371-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 задовольнити.

В задоволенні клопотань захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_16 про зміну обвинуваченим запобіжних заходів - відмовити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , кожному обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 14 березня 2024 року включно.

Відкласти судове засідання на 30.01.2024 року на 10 год.00 хвилин.

Ухвалу направити на виконання до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена стороною захисту безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1