Справа № 405/5283/20
1-кп/405/191/20
УХВАЛА

13 лютого 2024 року Ленінський районний суд міста Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 14 травня 2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, клопотання захисника обвинуваченої про визнання очевидно недопустимими доказів,

встановив:

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про визнання на підставі ст. 89 КПК України очевидно недопустимими доказами: постанови слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про визнання предмету речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження від 26.08.2019, експериментальних зразків підпису ОСОБА_7 , експериментальних зразків печатки ФОП ОСОБА_7 , технічного паспорту № 042/18 від 16.07.2018, вилученого в домоволодінні ОСОБА_8 , висновку технічної експертизи документів № 165 від 18.10.2019, висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1519/1520/20-27 від 01.06.2020.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення даного клопотання, посилаючись на його передчасність.

Представник потерпілої особи підтримала позицію прокурора.

Обвинувачена підтримала позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

При цьому, критерії очевидної недопустимості доказів чітко визначені положеннями ст. 87 КПК України, до яких (критеріїв), зокрема, належать:

?здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

?отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

?порушення права особи на захист;

?отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

?порушення права на перехресний допит;

?отримання доказів з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

?отримання доказів після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

?отримання доказів під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

?отримання доказів під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Тобто, визнання під час судового розгляду факту очевидної недопустимості доказу не потребує додаткової оцінки та співставлення з іншими доказами по справі, а беззаперечно вказує на його недопустимість внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, які чітко визначені законом.

За змістом ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При цьому, в ході судового розгляду судом не встановлено очевидної недопустимості перелічених захисником обвинуваченої доказів, а викладені в клопотанні захисником підстави, на які вона посилається як на обставини визнання доказів очевидно недопустимими, потребують окремої оцінки, що на даній стадії судового розгляду є неприпустимим.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для визнання на даній стадії судового розгляду очевидно недопустимими доказами: постанови слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про визнання предмету речовим доказом та долучення до матеріалів кримінального провадження від 26.08.2019, експериментальних зразків підпису ОСОБА_7 , експериментальних зразків печатки ФОП ОСОБА_7 , технічного паспорту № 042/18 від 16.07.2018, вилученого в домоволодінні ОСОБА_8 , висновку технічної експертизи документів № 165 від 18.10.2019, висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1519/1520/20-27 від 01.06.2020.

Керуючись ст.ст. 87, 89, 94 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої про визнання доказів очевидно недопустимими відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_9