Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 311/401/21
Провадження №: 1-і/332/126/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя клопотання прокурора - начальника Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно :

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Василівка Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, малолітніх неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працевлаштованого, раніше судимого:

1) 03.02.2005 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 75, 104 КК України з випробувальним строком 1 рік;

2) 08.10.2007 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 358 КК України до штрафу у розмірі 600 грн.;

3) 20.09.2010 Михайлівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 153, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 345 КК України до 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 08.11.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднаний вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20.09.2010 та визначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився 08.02.2016 з Львівської ВК № 48 по відбуттю строку покарання;

5) 02.05.2018 Бердянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 162 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк позбавлення волі з 20.12.2016 по 20.06.2017 з розрахунку 1 день позбавлення волі за 2 дні позбавлення волі. Звільнився 08.11.2019 з ДУ «Софіївська виправна колонія № 55» умовно - достроково (невідбутий строк покарання - 10 місяців 24 дня)

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000319 від 23 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України.

В рамках кримінального провадженням обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 внесені зміни до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», згідно яких визначено територіальну підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області за Заводським районним судом м. Запоріжжя.

24.11.2023 року прокурор - начальник Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 подав до Заводського районного суду м. Запоріжжя клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, який закінчується 30.11.2023 року, оскільки, на його думку, ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на малолітню потерпілу і свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, на даний час не зменшилися, та продовжують існувати, а отже, виключають можливість зміни виду запобіжного заходу на більш м`який, так, як альтернативні запобіжні заходи на даний час не зможуть забезпечити належний рівень процесуальної поведінки обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та надав аналогічні пояснення вказані у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, обґрунтовуючи тривалим часом перебування під вартою, хоча кримінальне провадження не відновлене, що позбавляє обвинуваченого ознайомитись з кримінальним провадженням. Наголосив, що за відсутності кримінального провадження прокурор не має підстав для заявлення клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Разом із цим, ОСОБА_4 заявив про те, що відносно нього неодноразово вчинялось катування з боку працівників ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» та засуджених. За таких підстав, просив суд постановити ухвалу за для перевірки зазначеного ним повідомлення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно рішення Європейського суду у справі "Вишневський та інші проти України", при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У судовому засіданні прокурор належним чином мотивував своє клопотання, заявивши що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до категорії тяжкого кримінального правопорушення. І у разі зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вочевидь може створити ризик переховування від суду з метою уникнення відповідальності у разі доведення його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, існує вірогідність настання ризику, який полягає у вчиненні обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий зокрема за злочини проти власності і проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, на шлях виправлення не став, навпаки наразі обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень в період іспитового строку , офіційно не працює, не одружений, утриманців не має, шо свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, та вказує на те, що обвинувачений може продовжити скоювати кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд враховує дані обвинуваченого, який має місце проживання та реєстрації, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, що полягає у тому, що він офіційно не працює, не одружений, утриманців не має, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 за інкриміноване кримінальне правопорушення, у разі визнанням його винним, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, сам характер його скоєння, його соціальний рівень свідомості та ставлення до скоєного. Разом із цим, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, ризики, які існували під час обрання та продовження запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшились, та не дозволяють застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативні види запобіжних заходів, оскільки обвинувачений є особою, якій інкримінується вчинення тяжкого кримінального правопорушення, , який полягає у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи. Також, обвинувачений може незаконно впливати на малолітню потерпілу і свідків, що негативно впливатиме на їх психологічний та моральний стан, і може спровокувати у малолітньої потерпілої і свідків бажання відмовитись від наданих свідчень, що є ризиком , передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України Крім того, суд приймає до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та не погашені в установленому законом прядку, що свідчить про імовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, тобто може здійснити дії, передбачені п.5 ч.1 ст.177 КПК України. Разом із цим, у разі доведення судом його вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений усвідомлюючи невідворотність покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення буде мати можливість переховуватись від суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Крім того, суд зазначає, про те, що довготривале перебування під вартою обвинуваченого обумовлюються об`єктивними чинниками, такими як складність кримінального провадження, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та знаходження матеріалів провадження на цей час на тимчасово окупованій території.

Зокрема, слід врахувати і той факт, що наразі згідно Указом Президента України діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, що також уповільнює розгляд даного кримінального провадження, оскільки матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Василівського районного суду Запорізької області, який наразі розташований на тимчасово окупованій території та територіальну підсудність якого було визначено за іншим судом.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, враховуючи обставини справи, зокрема підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також ризик того, що обвинувачений розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність покарання, може переховуватись від суду , суд вважає, за необхідне продовжити відносно ОСОБА_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки саме такий вид запобіжного заходу на переконання суду здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Разом із цим, вирішуючи заявлене під час судового засідання обвинуваченим повідомлення про вчинення відносно нього катування, суд керуючись п. 12 ч. 3 ст. 42 КПК України та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у відповідності до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, дійшов висновку про необхідність звернутися до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованому у місті Львові для здійснення перевірки повідомлення обвинуваченого ОСОБА_4 щодо вчинення відносно нього катування.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 42, 177,183, 331 КПК України, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - начальника Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 січня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору - начальнику Михайлівського відділу Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 та захиснику, а обвинуваченому надіслати поштою до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Львові провести перевірку повідомлення обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.11.2023 року про вчинення відносно катування з боку працівників ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» та засуджених, які відбувають покарання в цій установі.

Направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Львові відеозапис судового засідання від 29.11.2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та копію цієї ухвали для виконання.

Прийняте процесуальне рішення за результатом розгляду повідомлення обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.11.2023 року направити до Заводського районного суду м. Запоріжжя у строк до 20.01.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена прокурором та захисником до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою може оскаржити до Запорізького апеляційного суду в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1