465/4347/22
1-кп/465/378/23
У Х В А Л А

судового засідання

25.10.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000012 від 07 січня 2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, раніше судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч 1,2 ст. 307 КК України,

встановив:

у провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000012 від 07 січня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч 1,2 ст. 307 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, що існували на момент обрання і продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому не відпали.

Захисник заперечив проти заявленого прокурором клопотання.

Обвинувачений заперечив проти клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , передбачені ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України і згідно положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та передбачають можливість застосування покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Крім цього, у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслуговують також на увагу доводи прокурора про те, що оцінюючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 та вчинення ним тяжкого кримінального правопорушення, є підстави вважати, що ОСОБА_5 з метою уникнення тяжкого покарання може переховуватись від суду, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, останній не має постійного місця проживання, не працевлаштований.

Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому, суд враховує, що в ході розгляду клопотання не встановлено медичних протипоказань для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178, 183, 197, 314, 315, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000012 від 07 січня 2022 року про продовження ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч 1,2 ст. 307 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 грудня 2023 року.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору після її оголошення та направити начальнику Львівської установи виконання покарань УДПтСУ у Львівській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно Рішення Конституційного Суду від 13.06.2019 № 4-р/2019 вони вправі оскаржити дану ухвалу суду до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1