УХВАЛА

щодо розгляду скарги

19.01.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника керівника Житомирської окружної прокуратуриОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та додані до неї матеріали, -

в с т а н о в и в :

15.12.2023 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить зобов`язати керівника Житомирської окружної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за його заявою від 13.12.2023 р.

В обґрунтування скарги зазначив, що 13.12.2023 року він звернувся до керівника Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 з заявою про вчинення організованою злочинною групою прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та слідчим ОСОБА_8 злочинів, передбачених ст.ст. 111, 255, 366, 382, 396 КК України.

Вважає, що всупереч вимогам ст. 214 КПК України відомості про вчинення кримінального правопорушення не були внесені до реєстру, досудове розслідування не проводиться, що свідчить про бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також в скарзі просив забезпечити його перекладачем.

Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2023 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду, в задоволенні вимоги про залучення до участі в скарзі перекладача відмовлено з посиланням на те, нормами ст. 60 КПК України не передбачено залучення до участі в скарзі перекладача для заявника, крім того, скарга складена українською мовою, підписана ОСОБА_3 особисто, а відтак відсутні будь-які підстави вважати, що заявник, будучи громадянином України, не володіє державною мовою в обсязі, необхідному для розгляду поданої ним скарги.

В судове засідання, яке було призначене на 20.12.2023 року, ОСОБА_3 не з`явився, про час, дату та місце розгляд справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 15.01.2024 року ОСОБА_3 направив заяву про відвід слідчому судді ОСОБА_1 (а.с. 19)

Ухвалою слідчого судді ОСОБА_9 від 16.01.2024 року відмовлено в задоволенні заяви про відвід слідчої судді ОСОБА_1 (а.с. 23-24).

В судове засідання 19.01.2024 р. ОСОБА_3 направив заяву про розгляд скарги без його участі (а.с. 28).

Прокурор Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 в судове засідання 19.01.2024 р. направив заяву про розгляд скарги без його участі (а.с.29), просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки подана ОСОБА_3 заява про вчинення кримінальних правопорушень не містить опису конкретного правопорушення, яке на його думку було вчинено. Вважає скаргу безпідставною та необгрунтованою.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

15.12.2023 р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій зазначає, що посадовими особами Житомирської окружної прокуратури не дотримані вимоги ст. 214 КПК України щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань про зазначені в поданій ним заяві від 13.12.2023 р. відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, таку бездіяльність заявник вважає неправомірною, а тому просить зобов`язати уповноважених осіб негайно внести відомості про злочини, викладені в його заяві від 13.12.2023 р., до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До скарги заявник долучив копію заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 13.12.2023 р., відповідно до змісту якої ОСОБА_3 посилався на те, що організованою злочинною групою прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та слідчим ОСОБА_8 вчинені злочини, передбачені ст.ст. 111, 255, 366, 382, 396 КК України

Згідно зі статтею 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ч.1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, дізнавача, прокурора внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки по заяві або повідомленню, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.

На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про:

1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із системного аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про обставини не щодо усіх (будь-яких) заяв чи повідомлень, а тільки тих, які можуть свідчити про вчинення саме кримінального правопорушення (злочину), тобто повинні мати достатні дані про наявність в події ознак складу злочину у розумінні ст. 11 КК України.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки), порядок якої визначений ст. 214 КПК України.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 р., за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень. Вказана інформація необхідна для визначення того, що ставиться питання про вчинення саме кримінального правопорушення, та можливості спрямувати орган досудового розслідування на його розкриття, зібрання відповідних доказів.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 від 17.06.2020 р, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що "встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту".

Також і Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження №51-8007км18) наголосив: "...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин...".

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а також унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення. Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення на основі критеріїв викладених раніше.

В поданій заяві ОСОБА_3 посилався на те, що в діях прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та слідчого ОСОБА_15 вбачаються ознаки вчинення злочинів, які передбачені ст.ст. 111, 255, 366, 382, 396 КК України.

Згідно з нормами Кримінального кодексу України кримінальна відповідальність передбачена:

- за ч. 1 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто за діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України ;

- за ч. 1 ст. 366 КК України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів;

- за ч. 1 ст. 382 КК України - умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню;

- за ч. 396 КК України - заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_3 від 13.12.2023 року, з якою він звернувся до органу досудового розслідування, слідчим суддею встановлено, що вона не містить обґрунтованих відомостей, які б свідчили про вчинення прокурорами, працівниками поліції будь-якого злочину в розумінні ст. 11 КК України, відповідальність за скоєння якого передбачена статтями з Особливої частини КК України. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про злочин є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, які в заяві ОСОБА_3 відсутні, а носять лише абстрактний характер. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З огляду на викладене вище, під час розгляду скарги слідчий суддя, проаналізувавши зміст заяви ОСОБА_3 від 13.12.2023 р., положення вимог законодавства, якими врегульовано порядок внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв та повідомлень про злочини, дійшов висновку, що звернення ОСОБА_3 за своїм змістом не є заявою про вчинення злочину, оскільки в ній відсутні об`єктивні дані про вчинення кримінальних злочинів, а тому підстави для внесення відомостей за даною заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування відсутні.

Таким чином, слідчий суддя вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, слідчий суддя констатує, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває достатньо велика кількість однотипних скарг, поданих ОСОБА_3 (понад 500 справ, в яких він виступає заявником або скаржником), предметом яких є саме внесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань практично відносно всіх прокурорів та суддів, такі дії заявника на переконання слідчого судді містять явні ознаки сутяжництва, вказують на його недобросовісну поведінку та зловживання процесуальними правами, що призводить до розпорошення державних ресурсів - слідчих органів, прокуратури і суду, нераціонального витрачання процесуального часу, яке необхідне для вирішення інших справ, які перебувають в провадженні, тобто перешкоджає здійсненню правосуддя та суперечить завданням судочинства.

Керуючий ст. ст. 214, 303-306, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 24.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1