Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9515/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Корольовського районного сулу м.Житомира від 29.09.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 22.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження №0000191 від 11.04.2023.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та прийняти нове рішення, яким залишити без задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 22.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , в межах кримінального провадження № 0000191 від 11.04.2022. При цьому, зазначає, що 22.09.2023 слідчими СУ ГУНП в Житомирській області на підставі ухвали слідчого судді від 23.08.2023 проведено обшук за адресою (відповідно до протоколу обшуку) АДРЕСА_1 , однак, при розгляді клопотання про арешт вилученого майна, представник володільця майна надав слідчому судді вичерпні докази проте, що обшук насправді відбувся не за тією адресою, яка була вказана в ухвалі суду (і в подальшому у протоколі обшуку), а у будинку, що розташований поруч, за адресою: АДРЕСА_3. Наголошує, що з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3, слідство не зверталось ні до, ні після обшуку. Тому вищевказаний обшук проведено з грубим порушенням таких засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 КПК України, як верховенство права, законність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, а речі і документи, вилучені у ході цього обшуку, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. В силу вимог ч.1 ст.87 КПК України, такі речі і документи є недопустими доказами, що виключає можливість накладення на них арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційний доводів захисника, перевіривши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до приписів ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст.170 КПК України зазначив про необхідність збереження майна, необхідність забезпечення проведення повного, всебічного розслідування кримінального провадження.

Водночас, аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання про арешт майна не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законну з огляду на такі обставини.

Як вбачається із клопотання слідчого, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 від 11.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

22.09.2023 на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира №296/8184/23 від 23.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час обшуку виявлено та вилучено:

чорнові записи, які стосуються працевлаштування осіб на 46 арк.; документи та копії документів, які стосуються ФОП « ОСОБА_12 » на 13 арк., чорнові записи, які стосуються працевлаштування осіб на 34 арк., які упаковано до спецпакету СП№ WAR 1014132.;

-ноутбук «Sony» model PCG-718 MM, який упаковано до спецпакету СП№ 7281507;

грошові кошти у загальній сумі 110 000 грн, які упаковано у спецпакет СП № WAR 1172508.

Слідчим СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 22.09.2023 винесено постанову про визнання речовими доказами вищевказаного майна у кримінальному провадженні, оскільки таке є предметом та знаряддям кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Дійсно, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 23.08.2023 було надано дозвіл на обшук приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, як вбачається з матеріалів судового провадження, обшук працівниками поліції фактично був проведений за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений факт підтверджено і прокурором в судовому засіданні.

Враховуючи те, що обшук, який був проведений за адресою: АДРЕСА_2 , проводився без відповідного дозволу слідчого судді, апеляційний суд визнає, що обшук працівниками поліції був проведений незаконно, що в подальшому тягне за собою недопустимість отриманих під час такого обшуку доказів, а тому виключає можливість для накладення арешту на вилучені системні блоки.

Згідно із ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Аналіз матеріалів провадження вказує на те, що слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення та є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з положеннями п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що зазначене судове рішення не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника третьої особи - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29.09.2023, якою накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 22.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження № 0000191 від 11.04.2023, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 22.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження № 0000191 від 11.04.2023, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :