Справа № 212/2983/23
У Х В А Л А

12 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу клопотання адвоката ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу допомогу потерпілій ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000817 від 15.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участі цивільного позивача ОСОБА_4 ,

цивільного відповідача ОСОБА_5 ,

представника відповідача ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2023 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області був ухвалений вирок, за яким ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання.

Також вказаним вироком суду від 26 вересня 2023 року цивільний позов потерпілої був задоволений частково шляхом стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 71250 грн.

При цьому судом у вироку від 26 вересня 2023 року не було вирішено питання про стягнення з винної особи витрат потерпілої на послуги адвоката через відсутність документального підтвердження таких витрат з боку ОСОБА_4 .

Натомість, 3 жовтня 2023 року на адресу суду від представника потерпілої ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 , надійшло клопотання з проханням стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати останньої на правничу допомогу в сумі 20000 грн., посилаючись на те, що вироком суду від 26 вересня 2023 року не було вирішено питання стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу потерпілої, зазначаючи, що нею не було можливості на час постановлення вироку надати кінцевий розрахунок понесених витрат, які вона надала саме при подачі відповідного клопотання, що підтверджується актом виконаних робіт та рахунком на оплату 20000 грн., що є співмірним складності справи. Додавав при цьому, що потерпіла не оплатила надані їй послуги з правничої допомоги через відсутність у неї коштів на момент підписання акту виконаних робіт.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала заявлене клопотання про стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу на її користь.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення поданого представником потерпілої клопотання, зважаючи на недоведеність витрат ОСОБА_4 на правничу допомогу.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, внаслідок чого суд розглянув клопотання без участі прокурора та представника цивільного позивача.

Суд, вирішуючи вказане клопотання, зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

При цьому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

У цьому сенсі суд вказує, що потерпіла особа від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути їй компенсовані, та таке право залишається у потерпілої особи незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року по справі № 598/1781/17.

Так згідно із ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Отже, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Таким чином суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, тому це питання може бути вирішене ухвалою суду.

При цьому потерпілий може повторно звернутися із клопотанням про розподіл судових витрат до суду з метою вирішення питання про витрати на правничу допомогу, які мали бути вирішені судом під час прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК, тому оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок (п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК), то й питання, які підлягали вирішенню вироком (ухвалою) суду, повинні бути вирішені судом, який виніс остаточне рішення у такому кримінальному провадженні.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року по справі № 598/1781/17.

Також суд звертає увагу на те, що на підставі ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Однак якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так відповідно до положень ст. 246 ЦПК, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд зазначає, що на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК адвокат ОСОБА_3 при поданні цивільного позову в інтересах потерпілої ОСОБА_4 до суду по даній справі повідомив про попередній розрахунок сум судових витрат, які очікує понести цивільний позивач через розгляд справи судом, які складались із витрат на правничу допомогу.

В сенсі положень ч. 8 ст. 141 та ст. 246 ЦПК, суд зазначає, що ані ОСОБА_4 , ані її представники не були присутні при проголошенні вироку відносно ОСОБА_5 26 вересня 2023 року, а сама потерпіла не була присутня при проведенні судових дебатів та продовжує лікування через отримані внаслідок ДТП тілесні ушкодження, тому суд приймає до уваги доводи викладені адвокатом потерпілої на обґрунтування того, що у ОСОБА_4 не було можливості на час постановлення вироку надати кінцевий розрахунок понесених нею витрат на правничу допомогу.

Також суд бере до уваги той факт, що представником позивача були дотримані вимоги закону щодо надання орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу в позовній заяві, а також докази таких витрат, які були подані протягом п`яти днів з отримання представником потерпілої вироку суду від 26 вересня 2023 року.

Отже, суд дійшов переконання, що наявні законні підстави для вирішення судом по суті питання розподілу витрат на правничу допомогу за заявою адвоката ОСОБА_3 .

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі укладеного між потерпілою ОСОБА_4 та адвокатським об`єднанням «Тейс» договору № 84 від 4 травня 2023 року було видано ордер № 1197344 про надання правничої допомоги ОСОБА_4 у даній справі адвокатом ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю (серія ДП № 1983), а також адвокатом ОСОБА_7 за ордером № 1229030.

Крім того за рахунком фактурою № 1/84 від 29 вересня 2023 року вбачається, що потерпілій виставлено до сплати рахунок АО «Тейс» 20 000 грн. за надані послуги з правничої допомоги за договором № 84 від 4 травня 2023 року на підставі акту виконаних робіт № 1 від 27 вересня 2023 року, підписаного ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_3 , за яким вартість послуг з правничої допомоги АО «Тейс», наданих потерпілій, становить 20 000 грн., що складається з аналізу документів потерпілої та матеріалів справи, збирання доказів на обґрунтування цивільного позову, підготовка та подання позову, а також участь у судових засіданнях по справі.

Суд зазначає, що згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивачки на правничу допомогу в сумі 20000 грн. були доведені актом приймання-передачі наданих потерпілій ОСОБА_4 послуг адвокатом ОСОБА_3 , які пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання цивільного відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому дотримані критерії розумності їх вартості.

Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 , то витрати останньої на професійну правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 у розмірі 20000 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відповідно до розміру частки задоволених судом заявлених останньою позовних вимог, тобто в сумі відповідно 9452,98 грн. (71250 / 150746,19 грн. х 20000 = 9452,98).

Керуючись ст. 118, 124, 126, 128, 534, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 про відшкодування витрат на правничу допомогу потерпілій ОСОБА_4 по справі № 212/2983/23 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованої в по АДРЕСА_2 , в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу - 9452 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 98 коп.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1