Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4020/23

Номер провадження: 1-кп/511/119/24

13 лютого 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000239, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерянка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого середню спеціальну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюються в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, - споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією збройних сил Російської Федерації, на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на всій території України запроваджено воєнний стан. Відповідно до постанови КМУ «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 та 03.03.2022 №194 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», з метою здійснення заходів правового режиму воєнного стану обмежено виїзд з України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

04.10.2023 року ОСОБА_4 погодився на прохання невстановленої слідством особи (Надалі Особа 1) в сприянні у організації незаконного переправлення особи через лінію державного кордону України поза пунктами пропуску.

В подальшому ОСОБА_4 , виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу з Особа 1 щодо організації незаконного переправлення особи через лінію державного кордону України, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, розробив з Особа 1 спільний план, направлений на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, відповідно до якого він повинен був сприяти незаконному переправленню однієї особи через державний кордон України шляхом організації перевезення з м. Одеса, до с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області та у подальшому залишити його на місцевості впритул до лінії Державного кордону України з метою подальшого незаконного перетину ним Державного кордону поза встановленими пунктами пропуску в пішому порядку.

У подальшому ОСОБА_4 , з метою виконання попередньої домовленості з Особа 1, виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу щодо організації незаконного переправлення громадян через лінію державного кордону України, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою не викриття свого злочинного наміру, залучив до подальшого вчинення злочину свого знайомого ОСОБА_6 , який не був обізнаний про наміри ОСОБА_4 та попросив його здійснити перевезення ОСОБА_7 з м. Одеса до с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області, на що останній погодився, при цьому надав ОСОБА_6 контактні данні (номер мобільного телефону відповідної особи), таким чином підшукавши транспорт та водія для продовження здійснення злочину.

Далі, 04.10.2023 ОСОБА_4 , використовуючи автомобіль марки «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 , з метою незаконного перетину державного кордону України особою, попросив останнього забрати з м. Одеса ОСОБА_7 та здійснити його перевезення до с.Кучурган Роздільнянського району Одеської області.

Виконуючи вказівки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 біля 15:00 годинні забрав вищезазначену особу в м. Одеса та вирушив із ним на власному автомобілі «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в напрямку с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області.

По прибуттю до с. Кучурган Розділнянського району, ОСОБА_4 з метою виконання попередньої домовленості з Особа 1, виконуючи свою роль, спрямовану на реалізацію єдиного злочинного умислу щодо організації незаконного переправлення особи через лінію державного кордону України, зустрівся із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у заздалегідь визначеному місті в с. Кучурган, Роздільнянського району Одеської області, де наказав ОСОБА_7 пересісти до автомобілю «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував він та виконувати його подальші вказівки.

Далі ОСОБА_4 , з метою подальшого використання засобів конспірації і можливого викриття їх намірів працівниками правоохоронних органів, очікуючи темної пори доби, на автомобілі марки «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_7 вирушив до свого місця мешкання, розташованого за адресою, АДРЕСА_2 , де по прибуттю наказав ОСОБА_7 залишатись в автомобілі та очікувати його подальших вказівок.

Дочекавшись темної пори доби, ОСОБА_4 на автомобілі марки «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , разом із ОСОБА_7 вирушили до с. Павлівка Роздільнянського району Одеської області, де ОСОБА_4 залишив ОСОБА_7 на місцевості біля лінії Державного кордону України у заздалегідь визначеному з Особа 1 місці та вказав йому напрямок руху з метою подальшого незаконного перетину ним Державного кордону України в районі прикордонного знаку № 0519 на напрямку с. Павлівка (Україна) с. Новокотовськ (Молдова), слідуючи подальшим вказівкам Особа 1.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.332 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини справи і суду та пояснив, що на прохання свого знайомого ОСОБА_8 з ПМР попросив іншого знайомого ОСОБА_6 забрати з м. Одеса ОСОБА_7 і привезти його до с.Кучурган. Із с.Кучурган він забрав ОСОБА_7 на своєму авто та привіз його до себе додому в с.Степанівка Роздільнянського району Одеської області, дочекавшись темноти, перевіз ОСОБА_7 до с.Павлівка Роздільнянського району Одеської області, де залишив його на зупинці автобуса, де ОСОБА_7 повинен був слідувати подальшим вказівкам з метою подальшого незаконного перетину ним Державного кордону України. У вчиненому щиро покаявся.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_4 повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не оспорює.

Враховуючи дані обставини, за погодженням всіх інших учасників процесу, суд визнав не доцільним дослідження доказів та тих обставин справи, які ніким не оспорюються та роз`яснивши положення ст.349 ч.3 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів справи, що характеризують особу обвинуваченого, оскільки істинність, добровільність та правдивість його позиції у суду сумнівів не викликає.

Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.332 КК України, як організація незаконного переправлення особи через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення злочину і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого та враховує ті обставини, що він характеризується позитивно за місцем проживання, працює за наймом на будівництві, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, проживає з матір`ю 86 років, проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 в зоні Чорнобильської АЕС, тому має проблеми зі здоров`ям.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Згідно наданої суду досудової доповіді відносно ОСОБА_4 складеної 10.01.2024 року Роздільнянським районним відділом ДУ «Центр пробації», вбачається, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та про середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст.75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо.

Суд вважає, що згідно з вимогами діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

При цьому, щире каяття - це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Санкцією ч. 2 ст. 332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

З урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з можливим звільненням його від відбування покарання, надавши іспитовий строк на підставі ст.75 КК України, а також застосувати до нього додатковий вид покарання у виді позбавлення права обіймати посади у сфері недоторканності державних кордонів.

Також суд вважає необхідним по даній справі з метою організації органами виконання покарань належного контролю за поведінкою обвинуваченого покласти на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

При цьому суд вважає, що вказана думка суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к, яка є обов`язковою для застосування, у відповідності до якої судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У відповідності до ст.174 ч.4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Вирішуючи питання про долю речових доказів, суд зазначає, що ч. 5 ст. 96-2 КК України не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю).

Згідно з ч. 9 http:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_779/ed_2016_10_08/pravo1/T124651.html?pravo=1#779" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст. 100 КПК України, під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК України у випадках до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо спеціальної конфіскації в рахунок держави знаряддя вчинення злочину автомобіль марки «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд враховує викладені вимоги закону і вважає, що в даному випадку спеціальна конфіскація не може бути застосована.

Як убачається з матеріалів провадження, власником вказаного транспортного засобу згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_9 .

Прокурором в суді не було доведено, що ОСОБА_9 знав чи міг знати про незаконне використання ОСОБА_4 автомобіля.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.100, ст.174, ст.349, ст. 368, ст. 369- ст.371,ст..373, ст. 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у сфері недоторканності державних кордонів строком на 2(два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Скасувати арешт у виді заборони користування, розпорядження та відчуження, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.10.2023 року на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy», IMEІ1: НОМЕР_5 , IMEІ2: НОМЕР_6 , із номерами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , а також мобільний телефон «ZTE», непрацюючий, IMEІ: НОМЕР_9 , які були вилучені в ході обшуку автомобілю «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Скасувати арешт у вигляді заборони відчуження, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 06.10.2023 року на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 якого є ОСОБА_9 , а фактичним користувачем є ОСОБА_4 .

Речові докази по справі: мобільний телефон «Samsung Galaxy», IMEІ1: НОМЕР_5 , IMEІ2: НОМЕР_6 , із номерами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , а також мобільний телефон «ZTE», непрацюючий, IMEІ: НОМЕР_9 , які були вилучені в ході обшуку автомобілю «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 та передані до камери зберігання речових доказів Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області - повернути ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ по справі: автомобіль «ВАЗ» 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику.

Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1