Справа № 676/3722/20
Провадження № 1-кп/676/46/23
ч.4 ст. 153 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подiльський міськрайонний суд Хмельницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_2 , захисника-адвоката ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Кам`янець-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження на підставі обвинувального акту щодо: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Зірка, Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, пенсіонера, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 7.02.1998 року Кам`янець-Подільським МВ УДМСУ в Хмельницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , не судимого,

обвинуваченого за ч.4 ст.153 КК України, -

встановив:

1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_4 28 квітня 2020 року о 19 год. в м. Кам`янці-Подільському, перебуваючи в під`їзді № 1, будинку АДРЕСА_3 , вчинив сексуальне насильство щодо малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, ОСОБА_4 посягаючи на статеву недоторканість малолітньої ОСОБА_6 , розуміючи, що потерпіла є малолітньою особою, яка не досягла чотирнадцяти років, насильно затягнув ОСОБА_6 до підвального приміщення вказаного будинку, де посадив дитину на стілець, всупереч волі дитини стягнув із неї штани і умисно вчинив сексуальне насильство - насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло потерпілої, які полягали в оголенні статевих органів малолітньої та непристойному доторкуванні до них, внаслідок чого порушив статеву недоторканість, нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток 8-ми річної дитини - ОСОБА_6 .

2. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав, повідомив що у квітні 2020 року в м. Кам`янці-Подільському приїхав на велосипеді до будинку, де проживав по АДРЕСА_3 . Закачав велосипед до під`їзду і вийшов на вулицю, сів на лавку до Стасі Попель, до них прибігла малолітня ОСОБА_6 , яка сіла біля нього і тісно притулилась. Згодом, до них підійшла старша сестра потерпілої Ані ОСОБА_8 , вгостила їх насінням соняшника і пішла. Тоді підійшла сусідка, старша жінка на ім`я ОСОБА_9 , він з нею деякий час розмовляв. Весь цей час, малолітня ОСОБА_6 то бігала, то сідала до нього і тісно тулилась. Пізніше він пішов закачати велосипед до комірки. Коли він котив велосипед у підвал, за ним забігла потерпіла ОСОБА_10 , яка зупинилася біля стільця і сказала, що хоче сісти на стілець, він її посадив на стілець, а сам відійшов до дверей, далі, дитина сказала йому, що хоче пісяти, на що він відповів їй : «Шуруй в туалет», а сам пішов додому. Після цього, він з дружиною пішли сіяти моркву, до дружини зателефонували і стали розпитували, де він знаходиться. Далі, приїхали працівники поліції і забрали його в поліцію. В поліції його допитували, взяли відбитки пальців. Підписував якісь папери, які писав слідчий, але не читав що підписував. Обвинувачений заперечував, що він тягнув малолітню ОСОБА_6 за руку у підвал, стверджував, що дитина сама туди за ним забігла. Як опинилося його волосся на одязі потерпілої, він не знає, припускає, що коли дитина сиділа біля нього на лавці, його волосся могло попасти на одяг потерпілої, або під час того, як він садив її на стілець у підвалі. Вважає, що справу сфальсифікували правоохоронні органи та мати дитини, яка вимагала 100 тис. грн. у його дружини. Він відмовився давати такі кошти, оскільки вважає себе невинним, але син в супереч його волі, дав матері потерпілої 50 000 грн.

3.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

3.1Показання потерпілої.

Версію обвинуваченого спростувала потерпіла ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні детально розповіла про сексуальне насильство вчинене обвинуваченим. Так, малолітня ОСОБА_6 повідомила, що у квітні місяці 2020 року в м. Кам`янці-Подільському сиділа на лавці біля під`їзду по вул. Соборна, разом з сестрою, обвинуваченим ОСОБА_4 та тіткою ОСОБА_11 . Коли сестра пішла за подружкою, то ОСОБА_4 покликав її в під`їзд, він сказав «Пішли за мною», але вона відмовила, не хотіла за ним іти у підвал. Тоді ОСОБА_4 взяв за руку і силою завів у підвал першого під`їзду, де увімкнув світло і зняв з неї штани та тримаючи міцно за руки почав торкатись своїм язиком її статевого органу, після чого вона захотіла в туалет і почала плакати, просити щоб відпустив, але ОСОБА_4 не реагував він почав розстібати свою ширінку, оголив свій статевий орган, але в цей момент їй вдалось вирватися і втекти. Коли вибігла з підвалу, побачила свою сестру ОСОБА_8 , яка сиділа на лавці з тіткою ОСОБА_11 . Вона почала плакати і сестра запитала, що сталося, на що вона відповіла, що мамі все розкаже. Вона з сестрою пішли додому і вона все розповіла матері та сестрі. Малолітня підтвердила, що знає обвинуваченого, як сусіда, тому відразу впізнала його по фотографіям у поліції. У суді потерпіла наполягала на тому, що вона нічого не вигадала, а розповіла всю правду про дії обвинуваченого. Через дії обвинуваченого, вона дістала страх, переживає.

3.2 Показання свідків.

Сестра потерпілої, ОСОБА_12 у суді також підтвердила вину обвинуваченого, вона розповіла у суді, що 28 квітня 2020 року з сестрою (потерпілою) ОСОБА_13 гуляли в дворі будинку. Біля першого під`їзду сиділи на лавці ОСОБА_4 , тітка Стася, вони присіли до них. Далі, вона відлучилася, пішла гратися з подругами, а сестра залишилась сидіти на лавці. Через деякий час, вона зайшла у під`їзд і піднімалась по сходах до подружки ОСОБА_14 на четвертий поверх. Коли піднімалася по сходах, почула як ОСОБА_15 кричала : «Ай, відпустіть», вона повернулась на вулицю за ОСОБА_16 , але її вже там не було, а тітка Стася сказала, що ОСОБА_15 пішла гуляти. Вона вирішила зачекати ОСОБА_17 на лавці. Через 2-3 хв. з під`їзду вибігла ОСОБА_15 , вона була вся червона на обличчі, в сльозах, вони сіли на другу лавку і ОСОБА_15 розповіла, що ОСОБА_4 силою завів її у підвал, де зняв з неї штани, труси і язиком торкався її статевого органу, далі, ОСОБА_15 втекла від обвинуваченого. Про все що сталося, вона з ОСОБА_16 розповіли матері і в той же день пішли в поліцію. Через дії обвинуваченого, її сестра ОСОБА_15 , має страх, вона боїться виходити сама у двір.

Свідки захисту ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не спростували висунутого обвинувачення, навпаки підтвердили те, що з іншими понятими і учасниками приймали участь у процесуальних діях, підписували протоколи.

Так, свідок ОСОБА_18 повідомила, що у квітні 2020 року її запрошували бути понятою, вона була присутня , як сестра потерпілої впізнала ОСОБА_4 , який був під другим номером. Також, того ж дня, вона була на слідчому експерименті в м. Кам`янці-Подільському в дворі по вул. Соборна з сестрою потерпілої, яка розповідала, як вона з потерпілою, ОСОБА_4 сиділи на лавці, як обвинувачений затягнув ОСОБА_6 у підвал, а у підвалі роздягнув її і торкався язиком статевого органу дитини, малолітньої дівчинки потерпілої по справі. Слідчий експеримент фіксувався на відеозапис.

Свідок ОСОБА_19 також повідомила, що у квітні 2020 року була запрошена поліцейськими в якості понятої, також участь приймала ще одна понята - дівчина. Пам`ятає що у малолітньої дитини брали певні зразки, але через те, що минуло не мало часу, свідок не пригадала, які саме. Слідчі пояснили їй, що було вчинено розбещення відносно малолітньої дівчинки, працівники поліції і медичні працівники проводили забір зразків. В поліції їй (свідку) роз`яснили права та обов`язки. Свідок підтвердила, що особисто була присутня в кабінеті, як відбирали мазки вона не розглядала, але бачила як відбирали слину.

4.Протоколи та інші документи на підтвердження вини обвинуваченого.

Вина обвинуваченого також доводиться і фактичними даними, зафіксованими у протоколах слідчих дій, висновками експертиз, документами наданими стороною обвинувачення.

З повідомлення матері потерпілої ОСОБА_20 , яке вона зробила по телефону в поліцію, слідує, що відразу ж після злочину мати дитини інформувала правоохоронні органи про те, що ОСОБА_4 вчинив сексуальне насильство щодо її дочки : силоміць затягнув 8-ми річну дитину до підвалу, де пестив інтимні місця дитини та оголював статевий орган (т.1 м.д.с. а.с. 8)

З завіреної копії свідоцтва про народження слідує, що потерпіла ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент вчинення щодо неї злочину дитині було повних 8 років, таким чином потерпіла не досягла 14 років, вона була малолітньою особою (т.1 м.д.с. а.с.26).

Протоколом огляду місця події від 28.04.2020 та фотознімками встановлено, що місцем вчинення кримінального правопорушення було підвальне приміщення у будинку АДРЕСА_4 . На місці злочину слідчі органи зафіксували дерев`яний стілець про який розповідала потерпіла і де було вчинено сексуальне насильство (т.1 м.д.с.а.с. 11-19). Суд вважає протокол огляду підвалу належним і допустимим доказом, ним доводиться вина обвинуваченого, встановлено місце вчинення злочину.

Під час досудового розслідування слідчі органи зі згоди законного представника, вилучили у матері дитини одяг, в якому малолітня була одягнута під час вчинення щодо неї злочину, що зафіксовано відповідним протоколом огляду і вилучення. Серед іншого слідчі органи вилучили шорти рожевого кольору в горошок на внутрішній частині яких, як встановлено висновком експерта, обвинувачений залишив свої сліди волосся (т.1 м.д.с. а.с. 34-38).

Протоколами пред`явлення особи для впізнання, зафіксовано факт впізнання обвинуваченого ОСОБА_4 малолітньою потерпілою ОСОБА_6 та її сестрою малолітньою (свідком) ОСОБА_12 . Під час впізнання потерпіла в присутності учасників впізнала по фотографіям обвинуваченого ОСОБА_4 та прямо вказали на нього, як на особу, яка вчинила сексуальне насильство. Аналогічно, підозрюваного впізнала і свідок ОСОБА_12 , якій про обставини насильства відразу розповіла молодша сестра потерпіла ОСОБА_6 (т.1 м.д.с.а.с. 52-54,86-88).

Протоколами слідчих експериментів з відеозаписами, якими зафіксовано обставини та місце вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 . Так, малолітня потерпіла ОСОБА_6 під час слідчого експерименту на відеокамеру показала: двір по АДРЕСА_4 , де вона з сестрою та обвинуваченим сиділи на лавці; як ОСОБА_4 насильно затягнув її за руку у підвальне приміщення, опустив з неї шорти посадив на дерев`яний стілець та язиком торкався її статевих органів (т.1 м.д.с.а.с.63-67).

Аналогічні обставини на місці відтворила під час слідчого експерименту також старша сестра потерпілої свідок ОСОБА_12 , яка чула крик потерпілої: «Відпусти!», вірно показала на місце, де був вчинено злочин та обставини за яких вони сиділи на лавці з обвинуваченим, свідок розповіла, що потерпіла відразу ж після злочину вибігла з підвалу зі сльозами на очах і розповіла їй, що ОСОБА_4 вчиняв сексуальне насильство відносно неї (т.1 м.д.с.а.с. 90-94).

Слідчі експерименти з малолітніми потерпілою і свідком суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони проведенні відповідно до вимог процесуального законодавства, ними доводиться вина ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює твердження ОСОБА_4 , які він показав на слідчому експерименті, адже вони спростовані показаннями потерпілої та висновком біологічної (ДНК) експертизи, якою встановлено сліди обвинуваченого волосся на внутрішніх частинах шортів дитини. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 на слідчому експерименті та в суді дав показання, якими підтвердив факт перебування з малолітньою у підвалі на одинці за обставин інкримінованого злочину, визнає той факт, що садив дитину на стілець у підвалі. Обвинувачений заперечує лише факт вчинення сексуального насильства, але в цій частині показання обвинуваченого в суді і на слідчому експерименті суд вважає неправдивими та спростованими прямими доказами - показаннями потерпілої, її сестри (свідка) та висновками біологічної експертизи (т.1 м.д.с.а.с. 221-223).

5.Висновки експертиз.

5.1 Висновок біологічної (ДНК) експертизи.

Для проведення експертиз слідчі органи вилучили у підозрюваного ОСОБА_4 біологічні зразки, які є належними та допустимими доказами, оскільки були вилучені у спосіб визначений законом та в сукупності з іншими доказами, в тому числі з висновками експертизи доводять вину обвинуваченого (т.1 а.с. м.д.с. 176-179).

Так, об`єктивно вина ОСОБА_4 доводиться висновком експертизи № 427 від 09.06.2020, якою проведено молекулярно-генетичне дослідження наданих об`єктів (ДНК аналіз). В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві із зовнішніх статевих органів (об`єкт № 3) малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , шортах (об`єкт № 6), генетичні ознаки мікрооб`єктів, ззовні схожих на волосся (об`єкти №№7,8), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1., що додається до висновку експерта) та генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на вилучених штанах (об`єкти №№4,5) які є змішаними, належать більше ніж двом особам та є непридатними для подальшої ідентифікації. Генетичні ознаки мікрооб`єктів, ззовні схожих на волосся (об`єкти №№7,8) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 (об`єкт №2) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію малолітньої потерпілої ОСОБА_6 (об`єкт № 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 2) та в об`єктах №№7,8 складає 9,67715 х 10-36. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 103,336 децильйонів (1,03 х 1035 осіб). Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_6 виключається (т.1 м.д.с.а.с.117-136).

Таким чином, волосся обвинуваченого було відшукано на внутрішній поверхні ластовиці шортів та на задній поверхні шортів в які була одіта потерпіла в час вчинення щодо неї злочину (об`єкти 7,8).

Суд звертає увагу, що волосся обвинуваченого було відшукано в середині шортів, таке місце є характерним для сексуального насильства, адже за обставинами справи обвинувачений торкався статевих органів потерпілої язиком і під час вчинення злочину залишив сліди на внутрішній частині шортів в які була одіта дитина. Викладене поза розумним сумнівом є прямим доказом, яким підтверджується вина обвинуваченого. Твердження обвинуваченого, про те, що потерпіла могла сісти на його волосся на вулиці на лавці, де вони сиділи разом з іншими свідками, є надуманими, адже експерти відшукали волосся обвинуваченого не на зовнішній частині одягу, а на внутрішній частині шортів в області ластовиці, яка розташована найближче до статевих органів.

5.2. Висновок комісійної судово-психолого-психіатричної експертизи малолітньої потерпілої.

Версія обвинуваченого, що дитина умисно оговорила його спростовується висновком комісійної судово-психолого-психіатричної експертизи № 318 від 04.06.2020, якою встановлено, що у малолітньої потерпілої ОСОБА_6 на момент обстеження не діагностовано патологічних змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних особливостях. Потерпіла малолітня ОСОБА_6 не виявляє вираженої схильності до фантазування. Потерпіла малолітня ОСОБА_6 не виражає схильності до навіювання (т.1 м.д.с.а.с. 190-192). Зважаючи на викладене, суд довіряє показанням потерпілої, які вона давала при впізнанні, на слідчому експерименті та в суді, адже потерпіла не схильна до фантазування чи до навіювання.

5.3. Висновок судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 .

Висновком судово-психіатричної експертизи № 363 від 06.07.2020 доведено, що ОСОБА_4 є психічно здоровим, в тому числі і в період інкримінованого йому злочину він міг і може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує. Зважаючи на викладене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_4 осудним щодо скоєного (т. 1 м.д.с.а.с.233-235).

6.Неналежні докази.

Згідно висновку експерта № 176 від 29.04.2020 року будь-яких тілесних ушкоджень у дитини ОСОБА_6 на момент проведення судово-медичної експертизи не виявлено (т.1 м.д.с.а.с. 34). Висновок експерта, хоча і не суперечить обставинам справи (адже тілесних ушкоджень обвинувачений не спричиняв потерпілій), проте, не можна вважати, що ним доводиться вина обвинуваченого, адже ним не доводяться обставини, які підлягають доказуванню. Тому, згідно ст. 85 КПК України, цей доказ суд вважає неналежним. Доводи захисника про недопустимість цього доказу через не попередження експерта про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на матеріалах справи, адже у висновку експерта прямо зазначено, що він попереджений за ст.ст. 384, 385 КК України, під цим записом у висновку є підпис та печатка експерта.

Вилучений, оглянутий і арештований телефон ОСОБА_4 прокурором не демонструвався, як доказ в судовому засіданні. Цим речовим доказом не доводяться і не спростовуються обставини, які підлягають доказуванню, а тому суд визнає цей доказ неналежним (т.1 а.с. м.д.с. 39-46) .

7.Оцінка доводів сторони захисту.

Доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів обвинувачення, про що зазначено захисником у письмовому клопотанні, є надуманими, ряд з них не підтверджені, інші не ґрунтуються на вимогах законодавства та матеріалах справи.

7.1 Оцінка доводів захисту щодо огляду місця злочину.

Так, доводи сторони захисту про те, що під час проведення невідкладного огляду під`їзду і підвального приміщення слідчий зобов`язаний був взяти дозвіл у всіх співвласників багатоквартирного будинку не ґрунтується на вимогах законодавства, адже, згідно ч.2 ст. 237 КПК України, лише огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Зі змісту протоколу слідує, що слідчий не проникав до комірок чи іншого володіння обвинуваченого чи інших осіб, огляд був проведений у загальнодоступних місцях на проникнення до яких будь-яких дозволів непотрібно. Вхід у під`їзд чи вхід у коридори підвалу не може вважатись проникненням до володіння особи, адже, це загальнодоступні місця, при проведенні огляду коридорів підвалу (без проникнення до комірок) не є проникненням та не є порушенням права на приватну власність. Отже, слідчий правильно провів цей огляд, його дії відповідали ч.1 ст. 237 КПК України, згідно якої, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Підстав вважати, що слідчий у даному випадку зобов`язаний був керуватися правилами для проведення обшуку житла (вимогами ч.2 ст. 237 та ст. 236 КПК України) у суду немає, адже права та законні інтереси власників, співвласників багатоквартирного будинку не були обмежені або порушені, проникнення до їх володінь, комірок чи інших замкнутих приміщень у підвалі не відбулось. Оскільки огляд приміщення проводився згідно ч.1 ст.237 КПК України, слідчий не зобов`язаний проводити відеофіксацію процесуальної дії, адже така вимога стосується виключно обшуку, огляду житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді, що прямо передбачено у ч.10 ст. 236 КПК України.

У ч.10 ст. 236 КПК України передбачено, що обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису. Таким чином, лише ті обшуки і огляди житла чи іншого володіння особи, які проводяться з дозволу слідчого судді слідчий зобов`язаний фіксувати на відеозапис. У цій справі огляд проводився без ухвали слідчого судді відповідно до вимог ч.1 ст. 237 КПК України. Та обставина, що слідчий отримав письмову заяву з дозволом на огляд підвалу у директора комунального підприємства «Управлінська компанія «Житловик» не є порушенням вимог ч.1 ст. 237 КПК України.

Додаток до протоколу огляду фото таблиці , які підписані слідчим та спеціалістом, здобуті у спосіб визначений законом, а доводи захисника про те, що вони мали б бути підписані ще й понятими не ґрунтується на вимогах ч.3 ст. 105 КПК України, адже згідно вказаної норми додатки підписуються лише особами, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. Очевидно, що поняті не виготовляли фото-таблицю, а тому їх підпис на цьому додатку не є обов`язковим.

Таким чином, суд вважає протокол огляду підвалу належним і допустимим доказом (т.1а.с. м.д.с. 11-19), ним встановлено місце вчинення злочину, доводиться вина обвинуваченого, а зафіксована під час огляду обстановка відповідала показанням малолітньої потерпілої, які вона давала слідчому, адже на місці злочину відшукано дерев`яний стілець, куди обвинувачений посадив дитину і де вчинив злочин.

7.2 Оцінка доводів захисту щодо впізнання по фотографіям.

Доводи сторони захисту про те, що впізнання по фотографіям є недопустимим доказом, оскільки слідчий не був позбавлений можливості пред`явити ОСОБА_4 «наживо» не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства. Згідно ч.6 ст. 228 КПК, за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у ч.ч. 1,2 цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Таким чином, положення ч. 6 ст. 228 КПК у разі необхідності дозволяють провести впізнання за фотознімками з додержанням вимог, зазначених у частинах 1, 2 вказаної статті, незалежно від наявності реальної можливості пред`явити для впізнання саму особу. Законодавством не передбачено необхідності обґрунтування та вмотивування слідчим проведення впізнання за фотознімками. Процесуальний закон не забороняє проведення впізнання в разі особистого знайомства з особою, яка впізнає. Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2023 року по справі 208/2160/18. Окрім цього, пред`явлення особи підозрюваного «наживо» у цій справі суперечило б інтересам дітей, які були залучені до слідчої дії. Малолітня потерпіла ОСОБА_6 та її сестра малолітня (свідок) ОСОБА_12 і без того отримали важку психологічну травму у зв`язку з вчиненням злочину, а тому слідчий вірно обрав спосіб впізнання, який відповідав інтересам дітей, що дозволило отримати правдиві показання та зайвий раз не контактувати дітям з підозрюваним, якого вони боялись. Впізнання по фотографіям відповідало якнайкращим інтересам дітей та дозволило слідчому отримати у них вільні невимушені показання щодо того, кого вони впізнають і розповісти при яких обставинах його востаннє бачили, без зайвого травмування психіки дітей.

Доводи захисту про те, що слідчий не з`ясував ознак по яких діти впізнали обвинуваченого є надуманими, адже під час допиту на досудовому слідстві (т.1 а.с. м.д.с. 30-32) малолітня потерпіла стверджувала, що може впізнати обвинуваченого, а під час самого впізнання діти заявили, що впізнають обвинуваченого по загальних рисах обличчя (т1а.с.м.д.с. 54). Доводи захисника про те, що малолітня потерпіла не приймала участі у впізнанні не ґрунтуються на матеріалах справи та документах, які вона підписала під час цієї процесуальної дії .

Враховуючи наведене суд вважає впізнання по фотографіях у цій справі належними та допустимими доказами, якими доводиться вина обвинуваченого.

7.3 Оцінка доводів захисту щодо слідчих експериментів .

Доводи сторони захисту про те, що слідчі експерименти проведені з порушенням вимог ст. 240 КП України, а додатки до цих протоколів у оригіналах не долучені, є голослівними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не ґрунтуються на процесуальному законодавстві. Так, під час слідчого експерименту з малолітньою потерпілою ОСОБА_6 було встановлено обставини вчинення щодо неї злочину, про ці обставини дитина розповіла на місці злочину прямо вказавши звідки і куди її затягнув обвинувачений, як стягнув шорти, куди посадив і які дії з нею вчиняв (т.1 м.д.с. а.с. 63-67). Таким чином, слідчий досягнув мети процесуальної дії, він перевірив показання потерпілої і в черговий раз переконався у тому, що малолітня потерпіла вірно вказує на час, місце і спосіб вчинення злочину щодо неї. Викладене цілком відповідає вимогам ст. 240 КПК України. Доводи захисту про те, що до протоколу слідчого експерименту (т.1 м.д.с. а.с.67) долучено додаток СД-диск, а не оригінал - флеш-карту з відеозаписом слідчого експерименту не свідчать про недопустимість цього доказу, адже згідно ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Верховний Суд неодноразово зазначав, що матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорстокої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення. Долучені до матеріалів провадження CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на флеш-карті на відеокамери в електронному вигляді у вигляді файлів. Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа. Досліджений у суді відеозапис слідчого експерименту підтверджує вину обвинуваченого, містить інформацію яку розповіла потерпіла на місці вчинення злочину.

Аналогічне стосується протоколу і додатку слідчого експерименту проведеного з малолітнім свідком ОСОБА_12 , цей доказ також відповідає вимогам ст. 240 КПК України (т.1 а.с. м.д.с. 90-94). Тому, суд обґрунтовує вирок протоколами слідчих експериментів з малолітніми і посилається на них як на докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 .

7.4 Оцінка доводів захисту щодо висновків експертиз.

Доводи захисту про те, що висновок комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи малолітньої ОСОБА_21 є недопустимим доказом через те, що слідчий ніби не попередив експертів про кримінальну відповідальність, не ґрунтуються на матеріалах справи, адже у висновку експертів прямо зазначено, що вони попереджені за ст.ст. 384, 385 КК України, під цим записом у висновку є підпис експертів. Доводи захисника, що вказана експертиза проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді не ґрунтується на вимогах ч.3 ст.242 та ч.2 ст. 509 КПК України, адже ці норми передбачають прийняття рішення слідчим суддею тільки у випадку примусового проведення експертизи та у випадку поміщення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи. З вступної частини висновку слідує, що експертиза була амбулаторною (не стаціонарною), а малолітня потерпіла та її законний представник не заперечували щодо проведення такої експертизи, тому, процесуальних підстав для ухвалення слідчим суддею рішення про примусове залучення їх до експертизи у справі не було. Суд вважає вказану експертизу належним доказом, нею доведено, що потерпіла не схильна до навіювань і фантазувань, а отже, дитина дала правдиві свідчення щодо обставин вчиненого щодо неї злочину.

Аналогічне стосується і висновку судово-психіатричної експертизи № 363 від 6 липня 2020 року, яким доведено осудність обвинуваченого ОСОБА_4 (т.1 м.д.с. а.с.233-235). У висновку щодо ОСОБА_4 є запис про попередження експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, під цим записом у висновку є підпис експертів. Доводи захисника, що вказана експертиза проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді не ґрунтується на вимогах ч.3 ст.242 та ч.2 ст. 509 КПК України, адже щодо ОСОБА_4 проводилась амбулаторна експертиза, підстав для примусового залучення підозрюваного до такої експертизи не було, адже ОСОБА_4 не відмовлявся від участі в ній.

7.5 Інші доводи захисту.

Доводи захисту про те, що затримання ОСОБА_4 відбулось з порушенням процесуального законодавства не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Доводи захисту про підробку підпису прокурора ОСОБА_22 у процесуальних документах щодо визначення групи прокурорів є голослівним і не підтверджується іншими доказами (т.1 м.д.с. а.с. 5,6). Доводи захисника про необхідність проведення почеркознавчої експертизи вирішені у судовому засіданні 4 липня 2023 року, ці твердження виходять за межі судового розгляду, не ґрунтуються на вимогах ст. 337 КПК України, згідно якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту (т.2 м.с.п. а.с.227).

Доводи захисту про те, що поняті ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 є «постійними» понятими і фактично не приймали участі в слідчих діях, оскільки не записані у журналі відвідувачів адмінбудівлі поліції (т.2 м.с.п. а.с.200-226) є голослівними, адже це спростували у суді і ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , вони підтвердили свою участь та участь інших понятих (в т.ч. ОСОБА_23 ) у слідчих діях. Підписи понятих у протоколах слідчих дій спростовують доводи захисту про те, що поняті не залучались до процесуальних дій.

Доводи захисту про те, що участь малолітньої потерпілої і її законного представника є обов`язковою не ґрунтується на вимогах процесуального законодавства, адже, згідно ч.3 п.2 ст. 55 КПК, участь потерпілої в судових засіданнях (як і її законного представника) є її правом, а не обов`язком. До того ж, суд враховав, що малолітня потерпіла вже була допитана в суді з законним представником, але пізніше, через військові дії вони виїхали закордон, а тому їх подальша неявка в суд не перешкоджала встановити всі інші обставини інкримінованого злочину, їх неявка в суд була визнана судом поважною і згідно ст. 325 КПК України, суд ухвалив рішення про завершення розгляду справи у відсутність потерпілої (т.2 м.с.п. а.с. 162, т.3 м.с.п. а.с.28). Посилання захисника на те, що 16 квітня 2021 року суд визнав явку законного представника обов`язковою (т.1 м.с.п. а.с. 149-150) не суперечить вимогам ст. 7, 9, 44, 59, 488 КПК України, адже згідно ч. 2 ст. 488 КПК України, суд вправі визнати необхідною участь законного представника в судовому засіданні, оскільки на той момент (16 квітня 2021 року) малолітня потерпіла ОСОБА_21 та малолітній свідок ОСОБА_24 ще не були допитані в суді, а їх мати законний представник намагалась перекласти свій обов`язок законного представника потерпілої на адвоката ОСОБА_25 , що на переконання суду явно не відповідало інтересам дітей.

8.Висновки суду щодо винуватості та правова кваліфікація дій обвинуваченого.

Наведені докази свідчать, що обвинувачений винен у інкримінованому йому правопорушенні і повинен понести покарання за його вчинення. Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 як сексуальне насильство, тобто вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, вчинені щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.153 КК України.

9.Мотиви призначення покарання.

При призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив тяжкий злочин, санкція за який передбачає покарання від 5 до 10 років позбавлення волі. Суспільна небезпека вчиненого злочину полягає в тому, що ОСОБА_4 не тільки посягнув на статеву недоторканість особи, своїми діями він суттєво травмував психіку 8-ми річної дитини, що може привезти до тяжких наслідків в майбутньому.

Обставинами, які пом`якшують та обтяжують покаранняОСОБА_4 суд не встановив. З досудової доповіді слідує, що обвинувачений ОСОБА_4 становить середній рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, ризик вчинення повторних злочинів є середній (т.1 м.с.с.а.с. 134-135). Обвинувачений хоч і заперечив вину, проте, з представленої захисником розписки слідує, що син обвинуваченого відшкодував законному представнику потерпілої 50 000 грн. моральної шкоди. Суд позбавлений можливості вважати, що ОСОБА_4 добровільно відшкодував збитки, адже він у суді повідомив, що це зробив його син без його згоди, намірів відшкодовувати шкоду він не мав. Таким чином, обвинувачений не кається, адже він заперечує свою вину, вибачень у потерпілої і її законного представника не попросив, намірів відшкодовувати збитків не має. У своїх письмових заявах законний представник просила призначити обвинуваченому суворе покарання (т.2 м.с.п. а.с. 162, т.3 м.с.п. а.с.28).

Водночас, ОСОБА_4 є особою похилого віку, йому виповнилося 81 рік, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває (т.1 м.д.с.а.с. 145,147), згідно довідки-характеристики дільничного офіцера поліції Камянець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується задовільно, скарг на нього не поступало (т.1 м.д.с.а.с.149), за місцем реєстрації компрометуючими даними КП «УК «Житловик» щодо ОСОБА_4 не володіє (т.1 м.д.с.а.с. 152). ОСОБА_4 не судимий (т.1 м.д.с.а.с. 155), є пенсіонером, ветераном військової служби, має військові нагороди (т.1а.с.м.д.с. 153), обвинувачений є особою похилого віку, хворіє та є інвалідом 3 групи (т.2 м.с.п. а.с.29-35, 153, 187, т.1 м.с.п. а.с. 142), у обвинуваченого померла дружина (т.2 м.с.п. а.с.36), він проживає у сім`ї сина.

При призначенні покарання суд враховує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й малолітньої потерпілої, яка зазнала сексуального насильства. З врахуванням наведеного, конкретних обставин справи, тяжкості вчиненого злочину, особи винного, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого буде реальне покарання у виді шести років позбавлення волі. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами.

10.Інші питання які вирішуються судом при ухваленні вироку.

28 квітня 2020 року ОСОБА_4 був затриманий (т.1 а.с.68-73), 30 квітня 2020 року йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (т.1 м.д.с. а.с.168), а 25 червня 2020 року слідчим суддею змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт (т.1 а.с. м.д.с. 212-215). Термін затримання і тримання під вартою з 28 квітня по 25 червня 2020 року слід зарахувати у строк відбуття покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, з засудженого слід стягнути на користь Держави судові витрати на залучення експертів для проведення біологічної експертизи в сумі 19 947,97 грн. (т.1 м.д.с. а.с.116).

Арешт накладений слідчим суддею 01 травня 2020 року на одяг малолітньої та телефон обвинуваченого слід скасувати (т.1 м.д.с.а.с. 50-51).

Долю речових доказів у справі слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, одяг повернути законному представнику малолітньої потерпілої, а телефон слід повернути обвинуваченому.

Обвинувачений не порушував обов`язку щодо явки в суд, від правосуддя не ухилявся, клопотань від прокурора про взяття його під варту не надходило, а тому, суд не вбачає підстав для взяття обвинуваченого під варту в залі суду.

На підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, інформація про засудження ОСОБА_4 підлягає включенню до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.153 КК України та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, зарахувавши йому у строк відбуття покарання термін ув`язнення з 28 квітня 2020 року по 25 червня 2020 року включно.

Скасувати арешт накладений на одяг потерпілої ОСОБА_6 та телефон ОСОБА_4 згідно ухвали слідчого судді від 1 травня 2020 року.

Речові докази: шорти рожевого кольору в білий горошок, спортивні штани темно-синього кольору, джинсову куртку із квітами, футболку рожевого кольору із чорними полосами, які вилучені у малолітньої ОСОБА_6 повернути законному представнику ОСОБА_26 1985р.н.; мобільний телефон марки «Nokia» IMEI: НОМЕР_3 та черевики чорного кольору вилучені у підозрюваного повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави судові витрати на залучення експерта в сумі 19947,97 грн.

Включити до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи інформацію про засудження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна Зірка, Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 7.02.1998 року Кам`янець-Подільським МВ УДМСУ в Хмельницькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Вирок можна оскаржити через суд, який його ухвалив, до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники кримінального провадження вправі отримати у суді копію вироку.

Суддя

Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1