Справа № 711/6895/23
Номер провадження 1-кп/711/553/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000428 від 17.08.2023, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рашівка, Гадяцького району, Полтавської області, українця, громадянина України, старшого навідника військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», одруженого, з професійно-технічною освітою, учасником бойових дій, інвалідом будь-якої групи, ліквідатором аварії на ЧАЕС, депутатом будь-якого рівня не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.409 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, 10.12.2022, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не представилось за можливе, завідомо не маючи наміру на проходження лікування у медичному закладі Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та замовчуючи свій намір ухилитися від виконання обов`язків військової служби, до вказаного медичного закладу не прибув, а направився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 за наявності реальної можливості до цього, надаючи командуванню частини через мобільний додаток для обміну повідомленнями «Сигнал» не правдиві відомості про перебування його на лікуванні у вказаному медичному закладі, поки 18.07.2023, близько 12 год. 00 хв., не прибув до розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Він же, тобто ОСОБА_5 , у період часу з 10.12.2022 по 26.06.2023, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою:

АДРЕСА_2 обов`язки військової служби за місцем її проходження у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 не виконував, при цьому шляхом обману, що створював уявлення про поважність причин його відсутності на службі та перебування на стаціонарному лікуванні у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», достовірно знаючи даний факт та усвідомлюючи, що обов`язки військової служби він не виконує за відсутності поважних причин, не має фактичних та правових підстав для нарахування та виплати йому грошового забезпечення, діючи з прямим умислом, шляхом обману, надаючи командуванню частини через мобільний додаток для обміну повідомленнями «Сигнал» не правдиві відомості про перебування його на лікуванні у вказаному медичному закладі у період з 10.12.2022 по 31.05.2023 отримав грошове забезпечення на загальну суму

172 860, 36 грн. (сто сімдесят дві тисячі вісімсот шістдесят гривень тридцять шість копійок), яке останньому нараховано та виплачено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав у повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, але від детальних показів у відповідності до ст.63 Конституції України відмовився. Щиро розкаюється в скоєному та просив суворо не карати.

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому та за ч. 4 ст. 409 КК України, тобто в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчиненому в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін судового засідання, не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів, особу винного, межі, установлені санкцією статті КК України.

Згідно ст.66 КК України, пом`якшуючою його відповідальність обставиною, суд визнає з`явлення зі зізнанням, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд, обираючи вид покарання ОСОБА_5 враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином (ч.4 ст.409) та нетяжким злочином (ч.2 ст.190), але враховуючи співпрацю обвинуваченого зі стороною обвинувачення у ході досудового розслідування, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги тяжкість злочину та особу ОСОБА_5 , а саме те, що він раніше не судимий, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні не має неповнолітніх дітей, за місцем проходження служби характеризується посередньо, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, враховуючи, що останній самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_2 , а також наявність обставин, які пом`якшують його покарання, суд вважає за можливе призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.190 та ч.4 ст.409 КК України з застосуванням положення ст.ст.70, 75 КК України.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення вищезазначеного, мінімального виду покарання для виховання обвинуваченого.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

В межах даного кримінального провадження 26.09.2023, Черкаською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону у відповідності до положень ст. 128 КПК України заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_2 , на суму 172 860, 36 грн. ОСОБА_5 позов визнав в повному обсязі, а тому відповідно до ст.206 ЦПК України, позов підлягає до повного задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Доля речових доказів повинна бути вирішена на підставі ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 349, 368-371, 374,615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 та ч.4 ст.409 КК України та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.409 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі;

за ч.2 ст.190 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за відбування покарання ОСОБА_5 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а в разі звільнення із військової служби на відповідний орган пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави - в особі військової частини НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 172 860 грн. 36 коп. на відшкодування завданих збитків (майнову шкоду), перерахувавши їх на розрахунковий UA4010790, , Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1