ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ( приймає участь в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000217 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_2 , або зменшити розмір застави.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не підтверджуються жодними доказами, при цьому прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також зазначає, що підозра є необґрунтованою, так як допитані потерпілі та свідки не вказують на те, що саме ОСОБА_8 , їх вербував, силою, обманом чи погрозами примушував до праці (експлуатував).

Посилається на те, що ОСОБА_8 за місцем реєстрації не може мешкати, оскільки м. Василівка Запорізької області зараз знаходиться на непідконтрольній Україні території, тому постійно мешкає за місцем розташування реабілітаційного центру за адресою АДРЕСА_2 ,

Визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, так як підозрюваний офіційно не працевлаштований та заробляє кошти на різних низькокваліфікованих роботах.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 березня 2024 року, з визначенням розміру застави.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України , наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, врахував особу підозрюваного, який має середню технічну освіту, постійне місце проживання, раніше не судимий.

Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника , перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Відповідно до наданих матеріалів під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого відомості свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якої для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих до клопотання матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема:

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 24 березня 2023 року, відповідно до якого він проживав в реабілітаційному центрі, та був свідком психологічного тиску зі сторони лідерів щодо осіб, які порушували правила центру, що полягало у додатковому обмежені їх прав та свобод;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 від 11 травня 2023 року, відповідно до яких він проживав у реабілітаційному центрі, у якому заборонялось пересуватися самостійно, спілкуватись дозволялось тільки на релігійні теми. Також зазначив, що кожного дня із центру направлялись люди на виконання низькокваліфікованої фізичної важкої роботи, за виконану роботу грошові кошти не отримував;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 травня 2023 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , який впізнав чоловіка під №4, який є одним із помічників лідера в реабілітаційному центрі за адресою: м. Дніпро, вул. Сухумська, 6, та який 02.05.2023 року ,03.05.2023 року виводив та контролював потерпілого на роботі з фасування круп. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення для впізнання чоловік під №4 є ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16 травня 2023 року, відповідно до якого він проживав у реабілітаційному центрі, у якому заборонялось пересуватися самостійно, лідери заробляли кошти за рахунок експлуатації праці людей, шляхом виведення їх на безоплатні роботи та від отримання ними гуманітарної допомоги;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 травня 2023 року за участю свідка ОСОБА_14 , який впізнав чоловіка під №4, який є одним із помічників лідера в реабілітаційному центрі, та який 23.02.2023 року разом із керівником центру насильно заштовхнули його до автомобілю та привезли до реабілітаційного центру. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення для впізнання чоловік під №4 є ОСОБА_8 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 22 вересня 2023 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 вересня 2023 року за участю свідка ОСОБА_15 , який впізнав чоловіка під №2, який наздоганяв особу, яка хотіла покинути реабілітаційний центр, також зазначив, що саме цей чоловік здійснював контроль за особами, які проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення для впізнання чоловік під №2 є ОСОБА_8 ;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчого розшукової дії (візуальне спостереження) за адресою: м. Дніпро, вул. Сухумська, 6, від 29.08.2023 року;

- протоколом за результатом проведення негласної слідчої дії ( розшукової) дії;

- зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 25.08.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 вів розмови про спостерігання та контроль над особами, які проживають в реабілітаційному центрі, також повідомив, що провів з одним чоловіком розмову щодо встановлення теократії та поваги.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять наявність обґрунтованої підозри, колегією суддів не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.

Отже, на початковій стадії розслідування оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як під час формулювання остаточного обвинувачення та обґрунтування засудження.

При цьому на етапі досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 є доведеною.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею правильно встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 , 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, проживає за адресою реабілітаційного центру.

Також підозрюваний може впливати на свідків, потерпілого та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. До клопотання долучені покази свідків та потерпілого, а тому зазначене підтверджує наявність ризику за п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик , передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину протягом тривалого часу за попередньою змовою групою осіб .

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні слідчого та встановлені в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, а також особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, раніше не судимий та відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість кримінального правопорушення за частиною 2 статті 149 КК, у вчиненні якого підозрюється особа, та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки підозрюваного не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 не є дійовим запобіжним заходом щодо підозрюваного, враховуючи відсутність сталих соціальних зв`язків, джерела доходу, а також те, що підозрюваний проживає в реабілітаційному центрі, де за версією органу досудового розслідування, здійснювались протиправні дії, зокрема, експлуатація, з використанням примусу та обману, вербування людей.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 , ролі підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано визначив заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є мінімальним граничним розміром застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, тому доводи захисника в цій частині не є слушними.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4