Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3590/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

потерпілого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000336 від 24.12.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 16 червня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Сімферополь, АР Крим, громадянки України, з середньою - спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше судимої, останній раз 12.12.2022 року вироком Овруцького районного суду Житомирської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільненої від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,-

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій та доведеності її вини просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити їй покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 75 КК України. Вважає вирок занадто суворим. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зазначено про відсутність пом`якшуючих обставин та не враховано її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відсутність шкоди, а також думку потерпілого, який просив не позбавляти її волі. Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що вона має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, з потерпілим вони створили сім`ю та тяжких наслідків від злочину не настало.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 16 червня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 12.12.2022 року та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід не застосовувався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 23 грудня 2022 року, близько 19 години, знаходячись за місцем проживання свого співмешканця ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на кухні квартири, в ході виниклої на ґрунті неприязних відносин сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, нігтями рук завдала декілька ударів в область обличчя останнього.

В подальшому, під час виниклого конфлікту, ОСОБА_9 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, з поверхні тумбочки взяла в ліву руку кухонний ніж, яким розмахуючи перед ОСОБА_8 лезом порізала останньому праву частину голови.

В продовження своїх злочинних дій, ОСОБА_9 з метою заподіяння тілесних ушкоджень, тримаючи у руці кухонний ніж, клинком умисно нанесла ОСОБА_8 удар в область лівої частини спини, на що останній розвернувся та відбираючи ніж порізав долонь правої руки.

Таким чином, ОСОБА_9 заподіяла потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани лівої половини грудної клітки на рівні середньої третини внутрішнього краю тіла лівої лопатки, які відносяться до категорії тяжких по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Крім цього, внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки зліва, множинних дрібних саден лівої привушної ділянки, садна лівої щоки, садна в ділянці зовнішнього кута лівого ока, поверхневої різаної рани правої скроневої ділянки волосяної частини голови, поверхневої різаної рани правої тьмяно-скроневої ділянки волосяної частини голови, поверхневої різаної правої долоні, які відносяться до категорії легких.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце апеляційного розгляду. Клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Враховуючи положення ч.4 ст.405 КПК України та те, що участь обвинуваченої в апеляційному розгляді не є обов`язковою, а її інтереси представляє захисник ОСОБА_7 , апеляційний суд заслухавши думку сторін провадження, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд без участі обвинуваченої, яка належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, про що свідчить її розписка надана під час судового засідання 04.10.2023 року.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд вказаних вимог закону дотримався.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється, як і не оспорюється правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.121 КК України, а тому у вказаній частині вирок суду не переглядається.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо призначення занадто суворого покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до санкції ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто судом першої інстанції призначено обвинуваченій ОСОБА_9 мінімальний строк покарання, з врахуванням особи обвинуваченої та вимог ч.2 ст.65 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке виразилось у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, яке відповідно ст.12 КК України є тяжким злочином. Взяв до уваги обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, які його пом`якшують. Врахував дані про особу ОСОБА_9 , яка за місцем проживання характеризується посередньо, схильна до вживання алкоголю та вчинення кримінальних правопорушень; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; раніше неодноразово судима, останній раз 12.12.2022 року вироком Овруцького районного суду Житомирської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, яке на даний час не відбуте.

Крім того, суд першої інстанції врахував думку потерпілого ОСОБА_8 , який просив не позбавляти обвинувачену волі.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у мінімальному розмірі, що на думку апеляційного суду відповідає особі останньої та є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо можливості застосування до призначеного покарання вимог ст.75, 76 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки застосування вказаних норм закону є правом, а не обов`язком суду. Крім того, з урахуванням зазначених вище обставин вчинення кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченої, яка вчинила дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 12.12.2022 року, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням.

Доводи обвинуваченої про те, що суд першої інстанції не врахував думку потерпілого, який просив не позбавляти її волі, те що вона має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також те, що тяжких наслідків від її дій не настало, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Також не підлягають задоволенню і апеляційні вимоги обвинуваченої про застосування щодо неї положень ст.69 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні дані про наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Посилання обвинуваченої на те, що судом першої інстанції не враховано як пом`якшуючу обставину те, що вона щиро розкаялася та активно сприяла розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з вироку суду, обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження, однак зазначила, що вчинила злочин ненавмисно, з необережності, тобто фактично не визнала своєї вини. Крім того, даних щодо активного сприяння розкриттю злочину не встановлено.

За таких обставин, колегія судді не вбачає правових підстав для застосування до обвинуваченого вимог ч.1 ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, суд роз`яснив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Також Суд звернув увагу на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченій покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченій ОСОБА_9 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів. Призначене обвинуваченій ОСОБА_9 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 16 червня 2023 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: