Дата документу 29.01.2024Справа № 554/815/24
Провадження № 1-кс/554/1612/2024
У Х В А Л А

29 січня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000054 від 25 січня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про накладення арешту на вилучений 24 січня 2024 року в ході огляду мобільний телефон Samsung Galaxy J5 в корпусі бежевого кольору з пошкодженнями та розбитим склом з позбавленням права на його відчуження, розпорядження та користування. Після проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій просив передати зазначений мобільний телефон на зберігання до камери речових доказів Полтавського РУП. Крім того, просив поновити строки на звернення до суду з цим клопотанням.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000054 від 25 січня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за фактом того, що 24 січня 2024 року в м. Полтава по вул. Навроцького, 17 ОСОБА_4 зберігав при собі прозорий зіп-пакет з речовиною білого кольору, зовні схожу на наркотичну.

24 січня 2024 року в ході проведення огляду на відкритій ділянці місцевості, що в м. Полтава по вул. Навроцього, 17, було виявлено та вилучено мобільний телефон Samsung Galaxy J5 в корпусі бежевого кольору з пошкодженнями та розбитим склом, який було поміщено до паперового конверту НПУ з відповідними підписами та написами.

Постановою слідчого від 25 січня 2024 року вказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що вилучений в ході проведення огляду вказаний мобільний телефон має значення речового доказу в кримінальному провадженні, так як являється матеріальним об`єктом, який може бути використаний як доказ факту та обставин, які встановлюються під час кримінального провадження, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, задля проведення ряду експертних досліджень, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

В судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій клопотання підтримав в повному обсязі.

Зважаючи на неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Речовим доказом у розумінні положень ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 1, 2, 5 і 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 24 січня 2024 року, в період часу з 13 год 08 хв по 13 год 19 хв, в ході проведення огляду на відкритій ділянці місцевості в м. Полтава по вул. Навроцького, 17 ОСОБА_4 надав для огляду мобільний телефон мобільний телефон Samsung Galaxy J5 в корпусі бежевого кольору з пошкодженнями та розбитим склом, який в нього було вилучено (а. с. 6).

В подальшому, 25 січня 2024 року псотановою дізнавача названий мобільний телефон визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні (а. с. 9).

Дозвіл на проведення зазначеного огляду в кримінальному провадженні не надавався та згідно положень ч. 7 ст. 236 КПК України вказаний мобільний телефон з моменту його вилучення набув статусу тимчасово вилученого майна, так як відповідає визначеним критеріям.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч. 2 ст. 113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

В свою чергу, згідно положень ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.

Слідчим суддею встановлено, що мобільний телефон, накласти арешт на який просить прокурор, був вилучений в ході проведення огляду без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду 24 січня 2024 року (в середу), а тому клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно було бути поданим не пізніше наступного робочого дня, тобто 25 січня 2024 року.

Разом з тим, клопотання про арешт тимчасово вилученого 24 січня 2024 року майна, подане прокурором 26 січня 2024 року безпосередньо до канцелярії Октябрського районного суду м. Полтави, про що свідчить відбиток штампу на відповідному супровідному листі за № 5876, тобто з пропуском встановленого частиною 5 статті 171 КПК України строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.

Слідчий суддя зазначає, що для звернення із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, КПК України встановлено зобов`язуючі процесуальні строки, тобто ті, які встановлюють обов`язок учасників кримінального провадження приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії у встановлений проміжок часу.

Порушуючи в прохальній частині клопотання питання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з цим клопотанням, прокурором не надано будь-яких мотивованих пояснень щодо причин не звернення до суду з цим клопотанням у визначений кримінальним процесуальним законом строк та жодним чином не обґрунтував їх поважність.

Поруч із цим, така вимога прокурора прямо суперечить положенням ч. 5 ст. 171 КПК України, якою не передбачено можливості звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна після закінчення визначеного строку та імперативно встановлено, що таке клопотання повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, у інакшому ж випадку воно має бути негайно повернуто особі, у якої було вилучене.

Натомість, з клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до слідчого судді лише 26 січня 2024 року, тобто після спливу граничного строку для цього.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що клопотання прокурора про арешт вилученого в ході проведення огляду майна подано з пропуском процесуального строку, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в його задоволенні.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000054 від 25 січня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, - відмовити.

Вилучений відповідно до протоколу огляду від 24 січня 2024 року мобільний телефон Samsung Galaxy J5 в корпусі бежевого кольору з пошкодженнями та розбитим склом, - негайно повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5