Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2023,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна житловий будинок що за адресою АДРЕСА_1 із забороною вчинення дій щодо передачі, продажу, дарування, реєстрації, перереєстрації або у будь-який інший спосіб відчуження, або дій пов`язаних з розпорядженням таким об`єктом нерухомого майна, в тому числі суб`єктами державної реєстрації прав власності. Виконання ухвали покладено на прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000143 від 19 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України. Вважає, що слідчий суддя істотно порушив вимоги кримінально-процесуального закону, викладені в ухвалі суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи, а тому вказана ухвала має бути скасована. Посилається на те, накладаючи арешт на зазначене в клопотанні прокурора майно, слідчий суддя не врахував вимоги зазначені в ст.ст.94, 132, 173 КПК України. Зазначає, що в обґрунтування клопотання про накладення арешту на житловий будинок прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Зокрема, в матеріалах, які додані до клопотання відсутні докази того, що житловий будинок, на який прокурор просив накласти арешт, був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000143 від 19 жовтня 2023 року, що свідчить про невідповідність клопотання та його прохальної частини вимогам ст.98 КПК України. Житловий будинок, на який прокурор просив накласти арешт, не був та не міг бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, не зберіг та не міг зберегти на собі його сліди. Вищевикладене свідчить, що слідчий суддя дійшов до помилкового висновку про необхідність накладення арешту з метою забезпечення збереження доказів - житлового будинку. На самому житловому будинку будь-яких злочинних дій не вчинялося, вони не містять слідів злочину. Незаконні на думку прокурора дії, про які зазначено в клопотанні та щодо яких здійснюється досудове розслідування, вчинялись щодо відповідної комп`ютерної інформації шляхом здійснення реєстрації права власності, а тому потреби в арешті житлового будинку шляхом заборони відчуження немає, такий захід забезпечення кримінального провадження жодним чином не сприятиме досудовому розслідуванню та не є необхідним для проведення досудового розслідування, зворотне не було доведено прокурором належними доказами.

Зазначає, що слідчим суддею в порушення вимог ч.1 ст.172 КПК України не повідомлено його, як власника про розгляд клопотання про арешт належного йому майна - житлового будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_7 в підтримку апеляційних вимог, думку прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Апеляційним судом встановлено, що вирішення слідчим суддею клопотання про арешт майна відбулося з істотним порушенням вимог ст.ст.98, 131, 132, 171, 172, 173, 370 КПК України.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів судового провадження 295/14378/23 вбачається, що у провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000143 від 19.10.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України.

Згідно змісту клопотання про накладення арешту на майно досудовим розслідуванням встановлено, що Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради ОСОБА_8 видано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію будинку за адресою: м. Житомир, проїзд Скорульського, 8, що затверджений наказом Департаменту №89-1/18 від 18.12.2018. У вказаних умовах та обмеженнях зазначено, що відповідно до Історико-архітектурного опорного плану м. Житомира, затвердженого у складі Генерального плану м. Житомира, в межах комплексної охоронної зони центральної частини міста визначено обмеження висотності об`єктів будівництва -12 м.

Відповідно до Історико-архітектурного плану м. Житомира, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 21.01.2016 №18 в межах зони суворого регулювання забудови центральної частини міста визначено обмеження висотності об`єктів будівництва -15 м.

Для здійснення реконструкції обов`язковим являється отримання висновку Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на проект будівництва, погодження даного проекту Міністерством культури України. У той же час встановлено, що відповідно до поданого ОСОБА_8 , повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) №ЖТ 82 від 29.05.2020, ОСОБА_8 поінформовано про реконструкцію будинку по АДРЕСА_1 , поверховість будинку - 2 поверхи. Однак вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки без відповідної дозвільної документації здійснено будівництво 4 поверхів.

Крім того встановлено, 15.09.2023 державним реєстратором Червоненської селищної ради Житомирської області ОСОБА_9 внесені відомості про право власності на закінчений будівництвом об`єкт-житловий будинок загальною площею 1664,3 м. кв., житловою площею 170 м. кв.

Державна реєстрація нерухомого майна проведена на підставі договору купівлі-продажу №16023 від 18.12.2010, довідки про технічні показники об`єкта №1578 від 21.08.2023.

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради не реєструвало документів, щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а такі дані Єдиної електронної системи у сфері будівництва не містять такої інформації.

Таким чином вбачається, що державним реєстратором здійснено безпідставну державну реєстрацію права власності нерухомого майна - закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок загальною площею 1664,3 м. кв., житловою площею 170 м. кв. за ОСОБА_8 , за відсутності відомостей про прийняття його в експлуатацію.

За таких обставин вказаний об`єкт нерухомого майна, відіграє важливу роль як речовий доказу у кримінальному провадженні, оскільки право власності на останній набуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 98 КПК України, постановою прокурора від 20.10.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000143.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого щодо арешту вище вказаного майна, не переконався в обґрунтованості доводів клопотання слідчого, не перевірив їх під час судового розгляду та прийняв рішення, яке є незаконним та необґрунтованим.

Так, накладаючи арешт на нерухоме майно, слідчим суддею не було враховано, що зазначене майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не містить на собі його сліди; не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин під час кримінального провадження; не є набутим протиправним шляхом; отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких даних щодо вчинення власником майна ОСОБА_8 будь-якого кримінального правопорушення.

В клопотанні слідчого про арешт майна та в оскарженій ухвалі слідчого судді не встановлено правову підставу для арешту майна; не обґрунтовано можливість використання цього майна як доказу у кримінальному провадженні, і яку обставину цей доказ повинен доводити; не враховано відсутність взагалі факту події вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий суддя наклав арешт не підпадає під визначення майна, зазначеного у ст.170 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги власника майна ОСОБА_8 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2023, якою накладено арешт на майно в кримінальному провадженні №0000143 від 19 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, є незаконною та необґрунтованою, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого щодо накладення арешту на зазначене майно.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 -задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 24.10.2023, якою накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, що за адресою АДРЕСА_1 із забороною вчинення дій щодо передачі, продажу, дарування, реєстрації, перереєстрації або у будь-який інший спосіб відчуження, або дій пов`язаних з розпорядженням таким об`єктом нерухомого майна, в тому числі суб`єктами державної реєстрації прав власності, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно житловий будинок, що за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :