Справа № 730/678/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/748/23
Категорія - примусові заходи медичного характеру Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесенего в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08 квітня 2023 року за №0000174, за апеляційною скаргою законного представника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 на ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2023 року, якою:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Борзна Чернігівської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженому, не працюючому, проживаючому на території України без реєстрації, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючому на обліку у лікаря-психіатра, до якого ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21.04.2016 року застосовувалися примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні зі звичайним наглядом, які припинені ухвалою Новозаводського районного суду Чернігівської області від 04.10.2018 року,-

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом,

В С Т А Н О В И Л А:

До Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 08.04.2023 року, щодо ОСОБА_8 , за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Відтак, посилаючись на положення ст.ст. 18, 19, 93 КК України, а також ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» суд дійшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

При цьому, як слідує з судового рішення, суд виходив з психічного стану ОСОБА_8 , так і характеру скоєного ним суспільно небезпечного діяння.

В поданій апеляційній скарзі особа, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та його законний представник просять скасувати оскаржувану ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2023 року, якою до ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Так, не заперечуючи вини особи у вчиненні інкримінованого злочину, апелянтами порушене питання щодо можливості здійснювати лікування ОСОБА_10 у домашніх умовах, без застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації. При цьому апелянти звертають увагу на визнання ОСОБА_10 вини у вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Заслухавши доповідача, доводи сторони захисту на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, яка полягала у запереченні вимог викладених у скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Порядок здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру регламентований главою 39 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до роз`яснень, які містить п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» ухвала (постанова) у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінально-процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.420 КПК України, містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки, а також мотиви прийнятого ним рішення по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. 513 КПК України. Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи у стані, при якому він не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Таких висновків суд дійшов на підставі належних та допустимих доказів, яким дав відповідну оцінку.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що і сам ОСОБА_8 , в присутності законно представника та захисника, підтвердив, що речі потерпілої викрав дійсно він.

Колегія суддів вважає правильним таке твердження суду першої інстанції. Така позиція сторони захисту щодо вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 є незмінною і у апеляційній скарзі.

Відтак, єдине питання яке фактично поставлене перед апеляційним судом полягає у можливості здійснювати лікування ОСОБА_8 у домашніх умовах.

При дослідженні матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції, врахувавши тяжкість вчиненого у стані неосудності діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_8 , дійшов висновку про необхідність застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Так, відповідно до висновків судово-психіатричного експерта № 328 та № 329 від 01.06.2023 року, згідно яких у ОСОБА_8 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, а також на теперішній час, виявлені ознаки параноїдної шизофренії (F 20.0 - за Міжнародною класифікацією хвороб 10 перегляду); за психічним станом на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 був позбавлений здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зокрема, за висновком експерта, ОСОБА_8 за його психічним станом на теперішній час показано застосування примусових заходів медичного характеру з поміщенням його в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним нових суспільно небезпечний діянь.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає, що наразі ОСОБА_8 потребує примусового лікування саме в спеціальному лікувальному закладі, що узгоджується з висновком експерта.

Як зазначає Касаційний кримінальний Суд у складі Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 року № 243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності, що і було зроблено судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів підкреслює, що відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Таких обставин наразі не встановлено, як не було надано таких доказів і стороною захисту.

Згідно із ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті постановлена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2023 року, якою ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4