Номер провадження: 11-кп/819/117/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/1474/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1474/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області 28 липня 2023 року, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка м. Херсон, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 25 вересня 2023 року.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває кримінальне провадження №0000537 від 20.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Оскаржуваною ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 25.09.2023 року.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного ОСОБА_8 запобіжний захід, який не пов`язаний з тримання під вартою з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали. Зокрема, апелянт зазначає про те, що його підзахисний безпідставно обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, апелянт зазначає про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки замість нього в судовому засіданні брав участь інший захисник, який, на його думку, не в повному обсязі виконав свої процесуальні обов`язки щодо захисту обвинуваченого ОСОБА_8 .

Також апелянт зазначає про недоведеність ризиків, зазначених в клопотанні прокурора, та безпідставність не визначення альтернативного запобіжного заходу.

Водночас просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскільки судове рішення було оголошено без його участі в судовому засідання, а повний текст судового рішення отримано ним лише 05.08.2023 року, що й стало причиною пропуску строку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги та клопотання, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Обставини, зазначені захисником ОСОБА_7 на обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає поважними, оскільки судове рішення було оголошено без його участі в судовому засідання, а повний текст судового рішення отримано ним лише 05.08.2023 року,а тому цей строк належить поновити.

Згідно з п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотаннями учасників судового провадження вирішує питання про обрання, доцільність зміни, продовження чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого з урахуванням ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК, та обставин кримінального провадження.

Суд продовжує застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до порядку, визначеного Главою 18 КПК, тобто у будь-якому разі суд зобов`язаний з`ясувати наявність та характер ризиків, які обґрунтовують доцільність та правомірність подальшого обмеження прав людини у кримінальному провадженні.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 60 днів.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а отже суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу щодо нього.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, визначено на стадії досудового розслідування.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя, суд не вправі вирішувати питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, перевіряти докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті на підставі обвинувального акта щодо конкретної особи, а не під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої особи.

Тому доводи апелянта про необґрунтованість висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, позбавлені підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої.

Судом першої інстанції правильно враховано існування ризиків, передбачених п.1,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість у обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, судом враховано сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, дані про його особу, відсутність беззаперечних відомостей про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.

Також судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому триманню під вартою, а відомостей про зворотне стороною захисту не надано.

Існуючи соціальні зв`язки обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, що він одружений, має постійне місце проживання, на які посилається захисник, є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку.

А тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам ухилитися від суду й перешкоджати кримінальному провадженню, суд визнав доцільним продовжити дію обраного щодо обвинуваченогоОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки цього вимагає суспільний інтерес, який полягає в тому, щоб запобігти спробам обвинуваченого будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Апеляційний суд вважає, що судом зроблено обґрунтований висновок про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Отже строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі застосування запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою.

З огляду на викладене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.109-114-2 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що суспільний інтерес у цій справі полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни йому запобіжного заходу, а саме можливості переховування від суду з метою уникнення покарання, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, вірогідність незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань. Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецедентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ «Штегмюллер проти Австрії» 1969р.); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ «Вемгофф проти Німеччини» 1968р.).

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011р). У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010р. п.36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013р. у справі «Волосюк проти України»). При цьому, докази того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, обвинуваченим та його захисником не надані.

Крім того, слід наголосити, що ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26.06.1991р. вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Із вказаного рішення Європейського суду вбачається, що попереднє ув`язнення може бути застосоване до особи, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи із самої тяжкості обвинувачення. При цьому суд враховує відсутність можливості без продовження строку тримання під вартою, встановити обставини, що мають значення в кримінальному провадженні, та що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 були відомі суду під час розгляду клопотання прокурора та враховані судом при ухваленні відповідного процесуального рішення.

Безпідставними є посилання захисника на порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист через те, що клопотання прокурора було розглянуто без участі захисника, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, захисник ОСОБА_7 брав участь в судовому засіданні суду першої інстанції в режимі відеоконференції та висловив свою думку щодо клопотання прокурора. Разом з тим, під розгляду зазначеного клопотання, до завершення судового розгляду, захисник залишив відеоконференцію шляхом самостійного відключення, на неодноразові запрошення до повторного підключення, при наявності можливості, що вбачалось зі статусу учасника відеоконференції, не реагував.

Зважаючи на стислі строки розгляду клопотання прокурора, та з метою недопущення порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, судом було призначено захисника з Регіонального центру безоплатної правової допомоги у Херсонської області на окрему процесуальну дію, який і був залучений та брав участь при розгляді клопотання прокурора.

З огляду на викладене, будь - яких порушень процесуальних прав обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема права на захист, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ч.2 ст.376 ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Херсонського міського суду Херсонської області 28.07.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області 28 липня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 25 вересня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4