Справа № 444/2285/23
Провадження № 1-кп/444/268/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

номер кримінального провадження 0000173, внесеного 10.05.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей, освіта середня, не інвалід, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 будучи достовірно обізнаним про ведення на території України воєнного стану згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану», Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» на території України введено воєнний стан, який Указом Президента України від 14 березня 2022року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного станув Україні», Закону України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Указом Президента України від 17травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, Указу Президента України від 12 серпня 2022 року №753/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України №2500-IX від 15 серпня 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та Указу Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України №2738-IX від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Закону України №2738-IX від 16.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України від 07 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб, тобто до 20 травня 2023 року, та розуміючи про обов`язок передбачений ст. 65 Конституції України, будучи військовозобов`язаним, отримавши 31.03.2023 повістку про виклик без поважних на те причин не прибув 03.04.2023 о 17 годині 30 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки на мобілізацію і подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Так, ОСОБА_3 , маючи звання солдат рядового складу, будучи військовозобов`язаним відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також будучи визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби згідно Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в збройних силах України», 31 березня 2023 року перебуваючи у приміщенні вищевказаного центру був належним чином повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини для проходження військової служби.

Однак ОСОБА_3 , будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 69-2022 від 24.02.2022 року, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 за №2232-XII, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 за №3543-XII, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на відстрочку від призову за мобілізацією, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, без поважних на те причин, умисно не прибув 03 квітня 2023 року о 17 годині 30 хвилин до призовного пункту ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Таким чином, ОСОБА_3 ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.

Відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого, так як проти такого не заперечують учасники судового провадження. Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджується доказами, які є в матеріалах справи. Фактичні обставини справи, які стверджуються цими доказами, не оспорювались в ході судового розгляду ні обвинуваченим, ні іншими учасниками. Судом з"ясовано, чи правильно сторони розуміють зміст цих обставин, чи не мають сумніві у добровільності їх позиції, а також роз"яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні, після роз"яснення йому суті обвинувачення підтвердив вищевказані обставини, у вчиненні кримінального правопорушення свою вину визнав повністю і пояснив, що він 03.04.2023 р. не з`явився до призовного пункту ІНФОРМАЦІЯ_3 свідомо, так як боявся можливих наслідків війни після спілкування із своїм другом який служить в ЗСУ. Пояснив, що через три дні після цього дізнався про можливу кримінальну відповідальність за вчинене ним, розумів що може наступити кримінальна відповідальність, однак вирішив, що краще бути засудженим до якогось покарання, аніж потрапити на війну. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати та застосувати мінімальне покарання.

Таким чином, суд приходить до переконання про винуватість обвинуваченого у скоєнні пред"явленого йому кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в тому, що він ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а тому суд його дії кваліфікує за ст. 336 КК України.

Злочин, передбачений ст. 336 КК України за вчинення якого судиться ОСОБА_3 , згідно із ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

При обрані покарання підсудному ОСОБА_3 суд враховує тяжкість скоєного ним злочину, обставини справи, а саме, дані, що характеризують особу підсудного, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини, і з врахуванням наведеного перспективи його виправлення та попередження з його боку нових злочинів, а саме, що підсудний за місцем проживання характеризується позитивно, працює, такий, що відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра, не інвалід, не хворіє, одружений та має на утримані двох неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують відповідальність підсудного судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_3 є його активне сприяння розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, так як він як на досудовому слідстві так і в судовому засідання повністю визнав свою вину та дав правдиві покази про обставини вчиненого ним правопорушення.

Разом з тим, суд не враховує таку обставину, що пом`якшує покарання як щире каяття ОСОБА_3 , оскільки на переконання суду, щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_3 знаючи про можливу кримінальну відповідальність, розуміючи її наслідки, впродовж тривалого періоду часу починаючи з квітня місяця 2023 р. і до моменту розгляду справи в суді по суті не вжив жодних дій пов`язаних з бажанням залагодити свою провину які б були спрямовані на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Обвинувачений ОСОБА_3 не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності чи у стані неосудності. Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, враховує наслідки та обставини вчиненого злочин, особу винного, його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, характеризуючі дані, відсутність обставин, що обтяжують, а тому, суд приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченому покарання в межах мінімальної санкції статті 336 КК України, у виді позбавлення волі, що є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом враховується, що у відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Суд зауважує, що ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, яке є умисним. Він будучи військовозобов`язаним, повідомленим у передбаченому законом порядку про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час загальної мобілізації, достовірно знаючи про загальну мобілізацію, визнаний придатним до військової служби, свідомо та відкрито відмовився від відправки у війська для проходження військової служби за загальною мобілізацією.

Згідно із встановленими обставинами, які ніким не оспорюються, зокрема і ОСОБА_3 , він розуміючи відповідальність і наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час загальної мобілізації, категорично відмовився від проходження військової служби, оскільки побоювався за своє життя, вказавши в судовому засіданні, що краще бути притягнутим до кримінальної відповідальності ніж воювати. Тим самим обвинувачений відкрито зробив свій вибір нести покарання за відповідну відмову від проходження військової служби, навіть якщо це пов`язане із подальшим його позбавленням волі.

Нам глибоке переконання суду, у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України - захист незалежності та територіальної цілісності України набуває особливого значення та повинно бути забезпечено всіма можливими засобами, наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців, вплине на їх бойовий дух та мотивацію, не сприятиме дотримання меті покарання, сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації, та в свою чергу вплине на якість оборони України, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Наведене вище сукупно свідчить про нехтування обвинуваченим встановленими законом правилами, визначеними обов`язками, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і винуватого.

А тому, враховуючи наведене вище, судом не враховується та не береться до уваги висновок досудової доповіді органу пробації в частині про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства. Однак береться до уваги середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, та середній ризик небезпеки для суспільства.

Такий факт як те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину, - уособлено, зважаючи на інші зазначені вище обставини, не може свідчити про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а звільнення ОСОБА_3 від реального відбування покарання, за встановлених обставин, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися норм закону і обов`язку із захисту незалежності та територіальної цілісності України.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Речові докази:

- розписку про прибуття на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 31.03.2023 р., що знаходиться в матеріалах кримінального провадження № 0000173, залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000173.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з часу проголошення даного вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1