Справа №150/142/23
Провадження по справі №1-кп/150/27/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суду Вінницької області у складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі з участю обвинуваченого ОСОБА_4 з використанням останнім власних технічних засобів, кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000105 від 07.05.2018

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клекотина Жмеринського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, раніше не судимого

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду з клопотаннями, в яких просять закрити кримінальне провадження №0000105 від 07.05.2018 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Клопотання мотивоване тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України в розумінні ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, кримінальне правопорушення мало місце 09 квітня 2018 року та станом на 09 серпня 2023 року строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення згідно п.3 ч.1 ст. 49 КК України закінчилися.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання та просив закрити кримінальне провадження. Не визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 просив закрити кримінальне провадження з підстав, зазначених в поданому ним клопотанні. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не визнає.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, подаавши клопотання про розгляд кримінального провадження у його відсутність. В поданому клопотанні висловив свою позицію щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та зазначив, що проти закриття кримінального провадження з наведених підстав не заперечує, до обвинувачених немає претензій ні морального, ні матеріального характеру.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку про звільнення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, ґрунтуючись на наступних підставах.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч.1 ст. 5 КПК).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК).

Відповідно до п.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма закріплена у статті 62 Конституції України, відповідно до частини першої якої передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Тобто встановлювати вину особи можна виключно в обвинувальному вироку суду.У справі "Грабчук проти України" Європейський суд з прав людини визнав порушення ч. 2 ст. 6 (презумпція невинуватості) та наголосив, що при закритті провадження у суді за строками давності суд не повинен висловлюватись у термінах, які не залишають сумніву щодо погляду на те, що заявниця вчинила злочин. Зокрема, у рішенні від 4 грудня 2000 року слідчий використав слова: "в діях [заявниця] є склад злочину" та "моменту, коли [заявниця] вчинила злочин", а суд зазначив, що в діяннях заявниці "вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 167 КК України. Такі твердження суперечать презумпції невинуватості, а тому дії українського суду ЄСПЛ визнав такими, що порушують Конвенцію з прав людини.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною першою статті 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ст. 49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому що, якщо сплинуло три роки з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє клопотання про застосування строків давності.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Касаційним Кримінальним Судом у складі Верховного Суду в Постанові від 19.11.2019 року в справі №345/2618/16-к зроблено висновок, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отож, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Згідно ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, що подія кримінального правопорушення за ч.2 ст.296 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мала місце 09 квітня 2018 року.

Згідно вимог статті 12 КК України визначено, що злочин, передбачений ч. 2 ст.296 КК України, за ступенем тяжкості є нетяжким злочином.

З 14.11.2022 по 16.03.2023 провадження у справі було зупинено у зв`язку із розшуком, що складає 122 календарні дні.

Як свідчить правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02.02.2023 по справі №745/1121/20, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після закінчення диференційного строку, передбаченого ч.1 ст.49 КК України, продовженого на період ухилення.

З огляду на наведене, строк для звільнення від кримінальної відповідальності продовжується на 122 календарні дні, тобто, з 09.04.2023 - дня, коли він мав завершитися відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.49 КК України, при цьому днем закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності є 09.08.2023.

Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3ст.49 КК України і звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим .

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинувачених, що є недопустимим.

При цьому суд звертає увагу, що обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не визнається вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України. Однак, судом констатується, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням вини у вчиненні злочину.

З урахуванням викладеного, судом зазначається, що клопотання є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, суд вважає за можливе, у відповідності до вимог ст.49 КК України, кримінальне провадження закрити та звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Пунктом 1 ч. 2 ст.284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації інших процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи зазначене, на виконання завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України, суд за наявності вище наведених умов та достатніх на те правових підстав приходить до висновку про задоволення клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 07.05.2018, по їх обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, звільнивши останніх від кримінальної відповідальності.

На підставі ст.49 КК України, керуючись п.1 ч.2 ст.284, ст., ст.285, 286, 288, ст., ст.369-372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про їх звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення їх до кримінальної відповідальності, - задовольнити.

ОСОБА_6 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, на підставі статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105 від 07.05.2018 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, закрити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення в суді.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_8