У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000025 від 13.02.2023 щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , із клопотанням у кримінальному провадженні №0000025 від 13.02.2023 щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, громадянка України ОСОБА_4 , мешканка АДРЕСА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, будучи зареєстрованою в соціально орієнтованій мережі «Facebook» піл ніком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з березня по жовтень 2022 року поширила ряд публікацій, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.

Прокурор зазначає, що у відповідності до висновку судово-лінгвістичної експертизи № СЕ-19/107-23/2145 ПЧ від 06.10.2023, у публікаціях та відеоматеріалах, поширених громадянкою ОСОБА_4 26.03.2022, 04.05.2022, 25.09.2022 та 06.10.2022 в соціально-орієнтованій мережі «Facebook» під ніком « ОСОБА_5 » міститься виправдовування, визнання правомірною та заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

У клопотанні вказано на те, що згідно з відповіддю ГВЗНД УСБУ в Закарпатській області на доручення слідчого, в ході проведення оперативно-розшукових заходів отримано достовірну інформацію про те, що до вчинення даного злочину причетна громадянка України - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Берегове, Закарпатської області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор зазначає, що 14.12.2023 в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду проведено обшук по місцю проживання громадянки України ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, у ході обшуку вилучено мобільний телефон марки «One Plus Nord» model AC2003, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 номер мобільного телефону НОМЕР_3 .

У клопотанні вказано на те, що так, в ході огляду мобільного телефону марки «One Plus Nord» model AC2003, номер мобільного телефону НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , який зі слів ОСОБА_4 належить їй особисто і використовується нею, підтверджено факт використання його останньою як засобу вчинення злочину, а саме, для поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Разом із тим у клопотанні вказано на те, що 14.12.2023, вказаний вище мобільний телефон постановою слідчого визнаний як речовий доказ та приєднаний до матеріалів кримінального провадження. 15.12.2023 слідчим в Ужгородський міськрайонний суд було подано клопотання про накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон.

Однак, 22.12.2023 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду клопотання слідчого погоджене прокурором було повернуто прокурору на 72 години з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків, оскільки на думку слідчого судді з клопотанням про арешт майна третіх осіб повинен звертатися виключно прокурор. Копію зазначеної ухвали отримана 03.01.2024 року.

Прокурор зазначає, що із урахуванням вищевказаного, орган досудового розслідування та прокурор вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилученого предмету третім особам, їх подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертного дослідження та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Отже, враховуючи, що вилучений предмет містить ознаки передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України є достатні підстави вважати, що він відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а отже, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, підлягає арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170, 171 КПК України, прокурор просить слідчого суддю: задовільнити клопотання сторони обвинувачення та накласти арешт без права відчуження, розпорядження та/або користування на наступне майно, вилучене в ході обшуку по місцю проживання громадянки України ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «One Plus Nord» model AC2003, IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 номер мобільного телефону НОМЕР_3 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, згідно наявної в клопотанні заяви просить проводити розгляд клопотання за його відсутності.

Власник майна, в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, заяв та клопотань, заперечень не подавала.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Слідчий суддя встановив, що СВ СБУ в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000025 від 13.02.2023 щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину ), передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Згідно матеріалів клопотання встановлено, що 14.12.2023 проведено обшук по місцю проживання громадянки України ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду. Так, в ході обшуку вилучено мобільний телефон марки «One Plus Nord» model AC2003, IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 номер мобільного телефону НОМЕР_3 .

В ході огляду мобільного телефону марки «One Plus Nord» model AC2003, номер мобільного телефону НОМЕР_3 , IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , який зі слів ОСОБА_4 належить їй особисто і використовується нею, підтверджено факт використання його останньою як засобу вчинення злочину, а саме, для поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України.

Згідно постанови слідчого від 14.12.2023 вказаний виявлений та вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, згідно протоколу затримання підозрюваного речі могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу обшуку вказане у клопотанні майно було виявлено та вилучено 14.12.2023.

Як вбачається зі змісту клопотання 15.12.2023 слідчим в Ужгородський міськрайонний суд було подано клопотання про накладення арешту на вищевказаний мобільний телефон.

Згідно наявної у матеріалах клопотання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.12.2023 клопотання слідчого було повернуто прокурору на 72 години з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків.

Вказану ухвалу, як зазначено у клопотанні прокурором, отримано 03.01.2024 року.

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 04.01.2024 року.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчим, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000025 від 13.02.2023 щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене в ході обшуку по місцю проживання громадянки України ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «One Plus Nord» model AC2003, IMEI1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 номер мобільного телефону НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1