справа № 208/8652/23
№ провадження 1-кп/208/511/23
УХВАЛА

13 грудня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0001000, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, освіта професійно-технічна, не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкала: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

По справі розпочато судовий розгляд, встановлено порядок дослідження доказів з допиту свідків обвинувачення.

Прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, не має сталих соціальних зв`язків, не має місця роботи, що вказує на існування ризику переховування від суду.

ОСОБА_7 відоме місце мешкання свідків у справі, і задля уникнення кримінальної відповідальності, вона може здійснювати на них незаконний вплив.

Наведене вище, вказує на існування відповідних ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а тому інший запобіжний захід на думку прокурора не забезпечить виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора. В порушення діючого законодавства прокурором зазначені, але нічим не підтверджені наведені ризики застосування найбільш суворого запобіжного заходу. ОСОБА_7 має усталені соціальні зв`язки, місце мешкання. Просив суд застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Обвинувачена підтримала думку захисника. Стан її здоров`я значно погіршився під час перебування в СІЗО. Належного медичного обстеження та лікування, вона в умовах попереднього ув`язнення не отримує. Інкримінований їй злочин вона не вчиняла.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження.

ЄСПЛ у рішеннях в справах «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Летельє проти Франції» неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за які чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

ОСОБА_7 є раніше не судимою, має постійне місце мешкання та реєстрації.

Разом з тим, ніяких даних про сталі соціальні зв`язки обвинуваченої, наявність постійного джерела доходу, суду не надано. Враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та покарання яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винною, суд вважає про доведеність існування ризику переховування від суду.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме отримання пояснень від них шляхом допиту особи в судовому засіданні, і при цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченої шляхом обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження, особи обвинуваченої.

Суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, на які саме вказує прокурор, не зможуть забезпечити її належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183-184, 350 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 10.02.2024 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченій запобіжного заходу на домашній арешт, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1