УХВАЛА

28 листопада 2023 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника скарги адвоката ОСОБА_3 , слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 у скарзі просить зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 (далі слідчий), повернути йому транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 (далі цей же автомобіль/ транспортний засіб) , вилучений під час обшуку 26.09.2023.

У скарзі вказується, що СУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №00000121 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,3 ст. 307, ч.ч.2,3 ст. 311, ч.2 ст. 313, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 240-1 КК України. Ухвалою слідчого судді від 12.09.2023, було надано дозвіл на проведення обшуку у автомобілі марки Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , яким користується ОСОБА_5 26.09.2023 в ході проведення обшуку, було вилучено автомобіль, інших заборонених речей, виявлено не було. Постановою слідчого від 05.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотанні про повернення транспортного засобу, оскільки ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на вилучення автомобіля, тому таке майно не вважається тимчасово вилученим. Проте, оскільки автомобіль було вилучено, то таке майно вважається тимчасово вилученим, тому мав би бути накладений арешт, проте арешт на автомобіль не накладався. Про незастосування арешту транспортного засобу, вказується і у постанові слідчого, про відмову у задоволенні клопотання. Таким чином, транспортний засіб, повинен був бути повернути йому, як законному володільцю. Отже, орган досудового розслідування утримує майно транспортний засіб, безпідставно, що обмежує його законне право користуватись автомобілем. Про підозру у кримінальному провадженні, йому ( ОСОБА_5 ) не повідомлялось, його статус визначено як свідка.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задоволити, вказав, що ОСОБА_5 користувався транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 05.11.2022, наданої ОСОБА_6 .

Слідчий скаргу заперечила, просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши представника заявника скарги, слідчого, дослідивши скаргу та додані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність, зокрема слідчого, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

СУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження.

В рамках кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 12.09.2023, надано дозвіл на проведення обшуку у автомобілі марки Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 та користувачем якого є ОСОБА_5 , з метою виявлення та вилучення автомобіля а також наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів, знаряддя для їх виготовлення, мобільних телефонів, якими він користується, банківських карток, грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, чорнових записів.

26.09.2023 на підставі слідчого судді, було вилучено транспортний засіб, інших речей, заборонених, виявлено не було.

Транспортний засіб перебував у користуванні ОСОБА_5 , на підставі довіреності наданої ОСОБА_6 , посвідченої 05.11.2022 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 , реєстровий №696.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту. Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Набуття вилученими речами статусу тимчасово вилученого майна створює правові підстави задля перевірки наявності відповідних фактичних обставин для його вилучення та утримання у сторони обвинувачення.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Таким чином, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

Про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, в рамках кримінального провадження ОСОБА_5 не повідомлялось, він є свідком у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 05.10.2023, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про повернення йому автомобіля, оскільки майно (автомобіль) не відноситься до тимчасово вилученого, а отже не зумовлює необхідності накладення арешту.

Отже, арешт на майно (транспортний засіб) не накладався.

В той же час, слідчий суддя враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В силу вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено (абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України).

Сукупний аналіз вищезазначених норм кримінального процесуального законодавства вказує на те, що статус тимчасово вилученого майна набуває усе майно, вилучене під час обшуку, незалежно від того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання, оскільки фактично відбувається обмеження права особи щодо можливості володіти, користуватися та розпоряджатися усім майном, яке вилучається. Крім того, задля запобігання непомірного втручання у право власності особи законодавцем передбачено строк, протягом якого слідчий чи прокурор має звернутися із клопотанням про застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відносно тимчасово вилученого під час обшуку майна, інакше таке майно негайно повертається особі, в якої воно вилучалося.

Дозвіл на відшукання певних речей, який надається слідчим суддею, не створює умов для їх автоматичного арешту. Натомість, вилучення речей, щодо яких надано дозвіл на відшукання, та як наслідок набуття такими речами статусу тимчасово вилученого майна, відбувається виключно за наявності достатніх підстав вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Дотримання умов, за яких майно набуває статусу тимчасово вилученого, відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до яких будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який створює таке обмеження, повинен мати належні правові підстави для його здійснення.

Набуття вилученими речами статусу тимчасово вилученого майна створює правові підстави задля перевірки наявності відповідних фактичних обставин для його вилучення та утримання у сторони обвинувачення.

Крім того, вимогами ч. 1 ст. 100 КПК України закріплено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Таким чином, все майно, вилучене під час обшуку, має статус тимчасово вилученого майна безвідносно того чи надавався слідчим суддею дозвіл на його відшукання. З метою ж недопущення необґрунтованого обмеження права власності особи під час кримінального провадження законодавцем визначений строк, у межах якого слідчий/прокурор зобов`язані звернутись із клопотанням про його арешт. Або ж у іншому випадку якнайшвидше повернути таке майно власнику.

В свою чергу, внаслідок арешту майна на підставі судового рішення правовий режим вилученого майна із режиму «тимчасово вилучене майно» трансформується у «арештоване майно» із відповідною правовою підставою, визначеною ч. 2 ст. 170 КПК України (як речовий доказ, предмет спеціальної конфіскації, конфіскації або майно, що може бути предметом відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення).

З огляду на викладене, що транспортний засіб було вилучено в ході обшуку ще 26.09.2023, що ОСОБА_5 є свідком у кримінальному провадженні, і про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень в рамках кримінального провадження йому не повідомлялось, арешт на вилучене майно - автомобіль, не накладався, слідчий суддя приходить до висновку, про обґрунтованість скарги, і транспортний засіб, підлягає поверненню ОСОБА_5 .. Однак, беручи до уваги, що транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, автомобіль слід повернути останньому на відповідальне зберігання, що забезпечить збереження майна, як речового доказу у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задоволити.

Зобов`язати слідчого, що здійснює досудове розслідування кримінального провадження №00000121 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2,3 ст. 307, ч.ч.2,3 ст. 311, ч.2 ст. 313, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 240-1 КК України, повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 транспортний засіб «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 вилучений в ході обшуку проведеного 26.09.2023, передавши трансортний засіб останньому на відповідальне зберігання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1