ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15971/21

Провадження № 11-кп/4820/83/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни Полтавської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні є малолітня дитина, працюючого менеджером з постачання в ТОВ «Вигідна покупка», інваліда 2 групи загального захворювання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позов ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди в сумі 985 000 гривень моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 200 000 грн. моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

В задоволені позову про стягнення з ПАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 200 000 гривень - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертизи № СЕ-19/123-21/1575-ІТ від 20.04.2021 в сумі 1307 грн. 60 коп., № СЕ-19/123-21/1576-ІТ від 15.04.2021 в сумі 1307 грн. 60 коп., № СЕ-19/123-21/3107-ІТ від 17.05.2021 в сумі 686 грн. 48 коп., № СЕ-19/123-21/3723-ІТ в сумі 2745 грн. 92 коп., а всього 6047 грн. 60 коп. стягнуто на користь держави.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 07 вересня 2020 року на автомобіль марки «Peugeot» моделі «Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2012 року випуску - скасовано.

Арешт накладений ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 07вересня 2020 року на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору, 2008 року випуску - скасовано.

За вироком суду, 24.08.2020 близько 08 години 15 хвилин на 233 км. (+400 м.) автомобільної дороги державного значення М12 сполучення «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», водій ОСОБА_7 , діючи з необережності, легковажно, проявляючи злочинну самовпевненість, грубо порушуючи вимогу п. 2.1. а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху), без посвідчення водія, не маючи права на керування транспортними засобами, так як, будучи позбавленим права керування транспортним засобом на строк один рік постановою Хмельницького міськрайонного суду № 686/24615/19 від 03.10.2019, керував автомобілем «Volksvagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вказаній автомобільній дорозі, з м. Хмельницький, в напрямку м. Тернопіль. В порушення вимог п. 12.6.ґ) Правил дорожнього руху, що відповідно до висновку фототехнічної експертизи № СЕ-19/123-21/3107-ІТ від 17.05.2021 швидкість руху автомобіля «Volksvagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 ,складала 93.03±3.72 км/год., та в порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив керованість над автомобілем «Volksvagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, після чого перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну для себе смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом автомобілем «Peugeot Partner» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебувала пасажир ОСОБА_11 та на задньому пасажирському сидінні перебувала пасажир ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, пасажир автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження,у вигляді:

- перелому лобної кістки праворуч, консолідованих переломів 6,7 ребер праворуч та 8,9 ребер ліворуч, множинних нориці на поверхні тонкого та товстого кишечника з виходом вмісту в порожнину черевної порожнини, фібринозно-гнійного перитоніту, закритого перелому правого променево-зап`ястного суглобу із зсувом кисті, консолідованого перелому тіла п`ятого грудного хребця, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечні для життя;

- смерть наступила від сполученої травми голови. Тулубу та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів та ускладнилася каловим перитонітом, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечні для життя, внаслідок яких наступила смерть.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.1. а), п. 12.6.ґ), п. 12.1., п.12.3 та дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, які .

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненнясмерті потерпілій ОСОБА_11 .

Такі дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на те, що у вироку суду, хоч і згадується, що потерпілою є ОСОБА_9 , проте у формулюванні обвинувачення не вказано, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 . Правил дорожнього руху ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, при цьому не вказано, що у цій частині судом обсяг обвинувачення зменшено.

Вважає, що суд І інстанції, застосовуючи ст. 75 КК України, в достатній мірі не врахував особу винного, обставини вчиненого та вказав обставини, що пом`якшують покарання, які не є такими.

Так, зазначивши щире каяття у вчиненому, відшкодування потерпілим заподіяної шкоди та те, що обвинувачений хворіє на цукровий діабет, є інвалідом II групи загального захворювання, що пом`якшують покарання, суд не додержався вимог ст. 66 КК України, оскільки вищевказані обставини не є такими, відповідно до приписів вказаної статті, та суд не навів жодних мотивів чому він визнає обставиною, що пом`якшує покарання те, що обвинувачений хворіє на цукровий діабет та є інвалідом II групи загального захворювання.

На думку апелянта, суд І інстанції помилково визнав обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття у вчиненому, так як під час допиту у суді ОСОБА_7 вказав, що моменту ДТП не пам`ятає, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки не надав, свою вину визнав формально.

На момент ухвалення вироку шкода ОСОБА_10 повністю відшкодована не була. ОСОБА_7 шкоду відшкодував частково, але суд,при цьому, визнав як пом`якшуючою обставиною покарання обвинуваченого - відшкодування ним, в повному обсязі, потерпілим заподіяної шкоди, що є грубим порушенням.

Також, апелянт звертає увагу на те, що судом І інстанції не, в повній мірі, враховано характер і наслідки вчиненого, оскільки ОСОБА_7 схильний до порушення закону, допустив дорожньо-транспортну пригоду не просто, невпоравшись із керуванням транспортним засобом, а керував автомобілем, будучи позбавленим права керування транспортним засобом з перевищенням?максимально допустимої швидкісті руху. В результаті такого діяння настали наслідки у виді настання смерті ОСОБА_11 та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Прокурор вважає, що судом помилково, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 роки.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим, згідно з пред`явленим обвинуваченням за обвинувальним актом, за ч. 2 ст. 286 КК України, та зазначити у формулюванні обвинувачення, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху, крім того, що пасажир автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому лобної кістки праворуч, консолідованих переломів 6, 7 ребер праворуч та 8, 9 ребер ліворуч, фібринозно-гнійного перитоніту, закритого перелому правого променево-зап`ястного суглобу із зсувом кисті, консолідованого перелому тіла п`ятого грудного хребця, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечні для життя; смерть наступила від сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету і ушкодженнями внутрішніх органів та ускладнилася каловим перитонітом також і те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 . Правил дорожнього руху ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

За ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурорів, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку обвинуваченого та його захисника, які вважають оскаржуваний вирок суду законним і обгрунтованим, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного покарання, і просили залишити його без змін, в порядку ч.3ст.404 КПК України часткового дослідивши докази та характеризуючі матеріали на обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

За змістом ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст. 370 КПК України повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 3, ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ніким не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК, вони не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши вирок суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи прокурора про порушення місцевим судом вимог закону при ухваленні вироку, в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, є обґрунтованими, з огляду на таке.

Так, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

З обвинувального акта слідує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України пасажир автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечні для життя, від яких наступила смерть, а пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Проте суд, всупереч викладеному, за обставин, інкримінованих ОСОБА_7 у обвинувальному акті, тобто за усім обсягом пред`явленого обвинувачення, визнав доведеним винуватість обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, упустивши отримання потерпілою ОСОБА_9 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тілесних ушкоджень у вигляді: перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Положення п.2 ч.3 ст.374 КПК України регламентують, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відтак, доводи прокурора щодо неповноти викладення фактичних обставин та формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України є слушними, а тому слід доповнити формулювання обвинувачення ОСОБА_7 посиланням на отримання потерпілою ОСОБА_9 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, тілесних ушкоджень у вигляді: перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.08.2020 близько 08 години 15 хвилин, на 233 км. (+400 м.) автомобільної дороги державного значення М12, сполучення «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка», водій ОСОБА_7 діючи з необережності, легковажно, проявляючи злочинну самовпевненість, грубо порушуючи вимогу п. 2.1. а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі Правил дорожнього руху) без посвідчення водія, не маючи права на керування транспортними засобами, так як, будучи позбавленим права керування транспортним засобом на строк один рік постановою Хмельницького міськрайонного суду № 686/24615/19 від 03.10.2019, керував автомобілем, «Volksvagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по вказаній автомобільній дорозі, з м. Хмельницькогоу напрямку м. Тернопіль. В порушення вимог п. 12.6.Г) Правил дорожнього руху, що відповідно до висновку фототехнічної експертизи № СЕ-19/123-21/3107-ІТ від 17.05.2021 швидкість руху автомобіля «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , складала 93.03+3.72 км/год.та в порушення вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в наслідок чого втратив керованість над автомобілем «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, після чого перетнув дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, виїхав на зустрічну для себе смугу руху, де допустив зіткнення із зустрічним транспортним засобом автомобілем «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_12 , в салоні якого, на передньому пасажирському сидінні, перебувала пасажир ОСОБА_11 та на задньому пасажирському сидінні перебувала пасажир ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, пасажир автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- перелому лобної кістки праворуч, консолідованих переломів 6,7 ребер праворуч та 8,9 ребер ліворуч, множинних нориці на поверхні тонкого та товстого кишечника з виходом вмісту в порожнину черевної порожнини, фібринозно-гнійного перитоніту, закритого перелому правого променево-зап`ястного суглобу із зсувомкисті, консолідованого перелому тіла п`ятого грудного хребця, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечні для життя;

-смерть наступила від сполученої травми голови. Тулубу та кінцівок, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів та ускладнилася каловим перитонітом.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, пасажир автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

-перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.1. а), п. 12.6. ґ), п. 12.1., п.12.3 та дорожню розмітку 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, зміст якого полягає у наступному:

- п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- п. 12.6. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.;

- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;- Розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Вищевказане порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме:спричиненні смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 і в отриманні потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді: перелому лівої ліктьової кістки, що за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні цього злочину та заподіянні потерпілій ОСОБА_9 , вказаних тілесних ушкоджень, повністю доведена зібраними у провадженні та дослідженими доказами, в процесі судового та частково апеляційних розглядів.

В суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав та показав, що 24.08.2020 виїхав з м.Хмельницького, у напрямку м. Тернопіль, по службовим питанням. На момент руху був позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік (у вересні 2019 р). Рухався зі швидкістю 80-90 км/год.за автомобілем «Volksvagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 . Пам`ятає, як доїхав до с. Гелетинці, далі не може згадати. Зазначив, що хворіє на цукровий діабет, тому неодноразово, до цієї поїздки, втрачав свідомість, внаслідок хвороби. У керованому ним автомобілі, крім нього, нікого не було.

Потерпіла ОСОБА_9 в суді першої та апеляційної інстанції підтвердила, що 24.08.2020 близько 07 год.,з батьками та донькою, виїхали з м. Тернопіль. На одному з поворотів, на їх смугу руху, виїхав зустрічний транспортний засіб. Внаслідок ДТП вона отримала травму голови та перелом руки. Особисто отримала відшкодування моральної шкоди від ОСОБА_13 в сумі 30 тис.грн., інші кошти в сумі 120 тис. грн. виплатила страхова компанія, а також 59 060 грн. моральної шкоди і вартість пластин. Крім того, в суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 повідомила, що до цього часу ОСОБА_7 відшкодовує потерпілому ОСОБА_10 , стягнуту судом моральну шкоду. Оскільки ОСОБА_14 діє і в її інтересах, то частину виплат отримує і вона, просить не призначати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, апеляційну скаргу прокурора не підтримує.

За показаннями свідка ОСОБА_10 , в суді першої інстанцїї, 24.08.2020 близько 07 год., він виїхав з м. Тернопіль. В автомобілі з ним перебували дружина - ОСОБА_11 , донька ОСОБА_9 та онука. Їхав зі швидкістю близько 80 км/год., розпочалися повороти, а тому він рухався по внутрішньому радіусу. Раптом йому на зустріч виїхав автомобіль, який рухався дуже швидко, а тому він зменшив швидкість, однак зіткнення не вдалося уникнути. Отримав забій грудної клітки. Дружина померла, після лікування, 19 жовтня 2020 року.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_12 , у вказаний день, йому зателефонувала племінниця та повідомила, що його батьки, з сестрою, потрапили в ДТП.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 об`єктивно підтверджується, зокрема, даними висновку експерта № 801, відповідно до якого, згідно з даними наданої медичної документації, даних судово-медичної експертизи, у ОСОБА_9 , станом на 24.08.-02.09.2020, виявлені тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому лівої ліктьової кістки зі зміщенням відламків, струсу головного мозку, ран м`яких тканин в лобній ділянці голови зліва від межі росту волосся до верхньої повіки лівого ока, в лобній ділянці голови ; серединній лінії тіла, на верхній губі, крововиливів м`яких тканин в лівій навколо очні ділянці обличчя, лівої молочної залози, по зовнішній поверхні верхньої третини та середньої третини лівого стегна, по задньо-зовнішній поверхні від нижньої третини лівого стегна переходом на передню та задню, зовнішню поверхні до середньої третини лівої гомілки, по внутрішній поверхні лівого гомілково-ступневого суглобу, що могли утворитись як від ударів тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі конструкційні частини салону автомобіля, так і від удару об такі.

Перелом лівої ліктьової кістки за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, згідно «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу Міністерства охоронш здоров`я України від 17.01.1995 р. № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Струс головного мозку, рани м`яких тканин в лобній ділянці голови зліва від меж росту волосся до верхньої повіки лівого ока, в лобній ділянці голови по серединній лінії тіла на верхній губі, крововилив м`яких тканин в лівій навколо очній ділянці обличчя, за свої-.' характером відносяться до Легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно тих же «Правил...».

Всі інші тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень ( що мають незначні скороминущі наслідки), згідно тих же «Правил...».

Аналізуючи показання потерпілої, обвинуваченого та висновки експерта, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Показання потерпілої ОСОБА_9 у місцевому суді є послідовними щодо істотних для провадження обставин, які впливають на винуватість ОСОБА_7 у недотриманні вимог ПДР, які повністю узгоджуються із висновками експертів, не суперечать іншим дослідженим доказам, а тому суд безпідставно не надав їм оцінку, що потягло зменшення обсягу обвинувачення.

Зазначені вище докази є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Сукупність таких доказів дають підстави колегії суддів зробити висновок, що дії ОСОБА_7 , а саме порушення вимог безпеки дорожнього руху, знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, які спричинили тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_9 .

За таких обставин, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений судом з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, яким необхідно привести обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, та визнати його винним згідно з пред`явленим обвинуваченням за обвинувальним актом за ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилання прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне

Перевіряючи вирок суду, в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, колегія судів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням та м`якість призначеного йому покарання, позбавлені правових підстав.

Покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України, і звільненням його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, призначене у відповідності до положень ст.65 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Що стосується призначеного судом ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Статтею 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді, зокрема, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому положення ст. 75 КК України вимагають обов`язково враховувати дані, які характеризують особу винного, вирішуючи питання, чи є можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, й ухвалюючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суду необхідно навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в межах санкції статті, інкримінованого йому злочину, судом враховані фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, характер дій обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані про його особу, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Зокрема, враховані такі пом`якшуючі покарання обставини, як особа обвинуваченого, його щире каяття у вчиненому, відшкодування потерпілим заподіяної обвинуваченим шкоди, та те, що обвинувачений хворіє на цукровий діабет та є інвалідом II групи загального захворювання.

Судом враховано, що на утриманні обвинуваченого знаходиться малолітня дитина.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України.

Воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України судом, не в достатній мірі враховано: тяжкість злочину, негативні наслідки, які настали після ДТП, неналежне виконання ним ПДР України, особу винного, що враховані судом пом`якшуючі обставини не є такими, та що на момент ухвалення вироку шкода ОСОБА_10 повністю відшкодована не була. ОСОБА_7 шкоду відшкодував частково, але суд, при цьому, визнав як пом`якшуючою обставиною покарання обвинуваченого - відшкодування ним, в повному обсязі, потерпілим заподіяної шкоди, що є грубим порушенням, не спростовують висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, в цій частині, з огляду на наступне.

Положеннями ч.1 ст.66 КК України визначені обставини, які пом`якшують покарання.

Відповідно до ч.2 цієї статті при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частину першій цієї статті.

З огляду на викладене, визнанні судом пом`якшуючі покарання обставини - відшкодування ОСОБА_7 потерпілим заподіяної шкоди, та те, що обвинувачений хворіє на цукровий діабет і є інвалідом II групи загального захворювання, не суперечать вимогам цього закону.

В суді першої інстанції потерпілим ОСОБА_10 надано документи про відшкодування обвинуваченим потерпілим 434 000 грн. та надано розписку про відшкодування протягом 6 місяців додатково 5 400 дол. СІІІА.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила, що отримала відшкодування моральної шкоди від ОСОБА_7 - 30 тис.грн.

За таких обставин, суд обґрунтовано визнав відшкодування шкоди потерпілим, у вказаному розмірі, пом`якшуючою покарання обставиною.

Ставити під сумнів таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, колегія суддів не вбачає підстав, оскільки з показань ОСОБА_7 , в суді першої інстанції та в апеляційному суді, слідує, що він вину визнає, але, не всі обставини пригоди пам`ятає, просив вибачення у потерпілих, надав слідчому відеозапис події, щиро кається у скоєному, відшкодував потерпілим моральну шкоду у вказаному розмірі, та продовжує відшкодовувати, відтак про щире каяття свідчать саме такі дії обвинуваченого.

В апеляційній інстанції потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просили не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання, у виді позбавлення волі, оскільки останній щиро кається, визнає вину у вчиненому злочині, продовжує відшкодовувати завдані злочином збитки, тому, на їх думку, заслуговує на більш м`яке покарання.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений був притягнутий до адміністративної відповідальності і позбавлений права керування транспортними засобами, не вказують на неможливість застосування до призначеного покарання обвинуваченому ст. 75 КК України, оскільки кримінальна та адміністративна відповідальність це- різні види відповідальності.

З досліджених судом першої та апеляційної інстанції характеризуючих матеріалів вбачається, що як особа, ОСОБА_7 характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце роботи, на утриманні малолітню дитину, відповідно до консультаційного висновку спеціаліста КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров`я» ОСОБА_7 знятий із спостереження у лікаря нарколога, хворіє цукровим діабетом ІІ типу середньої важкості та є інвалідом ІІ групи загального захворювання.

Колегією суддів враховується і та обставина, що починаючи з 31.07.2023 року по 25.10.2023, ОСОБА_7 сплачував потерпілому ОСОБА_15 по 900 дол. щомісячно, що підтверджується розпискою, наданою захисником в суді апеляційної інстанції, та згідно з домовленістю між потерпілим і обвинуваченим, останній, буде продовжувати відшкодування у цьому ж розмірі.

Тяжкість злочину, негативні наслідки, які настали після ДТП, неналежне виконання обвинуваченим ПДР України, на що є посилання в апеляційній скарзі, самі по собі не є перешкодою для застосування до призначеного покарання ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, оскільки, як зазначалось вище, суд повинен врахувати, крім того, особу винного та інші обставини справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому прийняв правильне рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування вироку, в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , у межах апеляційної скарги прокурора, немає.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, збільшення обсягу обвинувачення.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420,колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року щодо обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_7 , в частині формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винним за ст. 286 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений протягом 3-х місяців до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2