30.01.2024
Справа № 642/6409/23
Провадження № 1-кс/642/347/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0001594 від 24.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, тобто самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці,-

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова звернувся прокурор Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_3 із клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування зазначив, у провадженні СВ ВП №2 Харківського РУП №3 ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0001594 від 24.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, за фактом самовільного будівництва будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова.

У ході досудового розслідування встановлено, зокрема, наступне.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 28.01.2020 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ.«А-1», загальною площею 95,4 м2, по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; номер відомостей про речове право: 35255686) за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі технічного паспорту №87, виданого 24.01.2020 ТОВ «Лімінгтон».

З роздрукованої з електронної складової Державного реєстру речових прав на нерухоме майно скан-копії копії технічного паспорту на вказаний об`єкт нерухомого майна, на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 та за змістом якого зазначено про його виготовлення 24.01.2020 ТОВ «Лімінгтон», вбачається, що у згаданому технічному паспорті роком спорудження будинку зазначено 1989.

При цьому, зі скан-копій матеріалів відповідної реєстраційної справи, які містяться в електронній складовій Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається відсутність належних документів, які б підтверджували присвоєння в установленому законом порядку адреси

літ.«А-1» по АДРЕСА_1 вищевказаному об`єкту нерухомого майна на час проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 .

У подальшому приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 12.08.2020 проведено державну реєстрацію права власності (номер відомостей про речове право: 35255686) на вказаний житловий будинок за ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договорів дарування часток вказаного будинку від 12.08.2020, посвідчених згаданим нотаріусом (реєстрові №№3153, 3156), за змістом яких ОСОБА_5 подарував своїй дочці ОСОБА_7 по частці означеного будинку.

З відомостей Державного земельного кадастру вбачається, що земельній ділянці, площею 0,0377 га, по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер :03:008:0011, однак інформація щодо права власності відсутня.

Згідно листа ГУ Держгеокадастру в Харківській області від 01.11.2023 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0011 не реєструвалося.

Проведеним аналізом зняття з електронних інформаційних систем, а саме мережі Інтернет, інформації, яка знаходиться у вільному доступі та доступ до якої не обмежується її власником, володільцем або утримувачем, а саме на інтернет-сайті «Google maps», в пошуковій стрічці були задані наступні параметри: « АДРЕСА_1 ». Після цього на 3D мапі з`явилась інформація щодо вказаної місцевості станом на жовтень 2011 року та червень 2015 року, з якої вбачається, що між будинками АДРЕСА_2 знаходиться земельна ділянка, яка не огороджена. При цьому, ніяких споруд на вказаній ділянці на час зйомки не відображено.

Проведеним 25.10.2023 оглядом місця події по АДРЕСА_1 встановлено, що на вказаній земельній ділянці знаходиться металевий паркан, а за ним триповерхова будівля, зовні схожа на житловий будинок. При цьому, до 2020 року (до моменту здійснення державної реєстрації права власності) вказаної адреси ( АДРЕСА_1 ) не існувало.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є жителькою кв. АДРЕСА_3 повідомила, що за вказаною адресою вона мешкає з 1972 р.н., де поруч з їх будинком до 20.02.1993 знаходився будинок по АДРЕСА_4 коли в ньому виникла пожежа, внаслідок чого він був знесений. На місці вказаного будинку в 2020 році розпочалися будівельні роботи та збудована триповерхова будівля, яка отримала наступну адресу: АДРЕСА_1 .

Під час будівельних робіт, на вказаному будівельному майданчику з`явилася особа, яка представилася ОСОБА_9 , сказала, що вказана будівля являється його власністю.

Наведене у сукупності вказує на вчинення невстановленими на теперішній час особами самовільного будівництва вищевказаної триповерхової будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці. Вказані дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

Відповідно до постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.10.2022 у справі №359/885/20 колегія суддів дійшла висновку про те, що зі змісту ч.3 ст.197-1 КК України не випливає, що злочином визнається самовільне будівництво будівлі (споруди) лише за умови, що самовільне зайняття земельної ділянки заподіяло значну шкоду. Вказана норма містить самостійний склад кримінального правопорушення. Для кваліфікації самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді значної шкоди не є обов`язковим.

З метою захисту інтересів суспільства та держави від кримінального правопорушення, забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування у кримінальному провадженні (ст.2 КПК України), досягнення дієвості кримінального провадження, недопущення передачі земельної ділянки іншим особам, забезпечення подальшого повернення державі матеріальних збитків шляхом вжиття відповідних заходів цивільно-правового характеру (цивільного позову у кримінальному провадженні), виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про право власності за №35255686 як на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 95,4 м2, житловою площею 61,0 м2, а також земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0011.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.

Згідно положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.

Необхідність арешту об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101, щодо якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про право власності за №35255686 як на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 95,4 м2, житловою площею 61,0 м2, пов`язана з тим, що державну реєстрацію права власності на вказаний, фактично неіснуючий, об`єкт державним реєстратором проведено безпідставно. Водночас, факт проведення такої безпідставної державної реєстрації права власності та відповідні, пов`язані з цим, відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, мають доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки дії заявника щодо проведення за ним державної реєстрації права власності на фактично неіснуюче майно, подальше укладення цивільно-правових угод (договорів дарування часток) на таке майно, були спрямовані на приховування факту самовільного будівництва іншого нерухомого майна (триповерхової будівлі) на відповідній земельній ділянці шляхом створення враження про наявність об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

У зв`язку з цим, арешт об`єкта нерухомого майна з відповідним реєстраційним номером забезпечить фіксацію наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей, які мають доказове значення, та запобігатиме вчиненню подальшого ймовірного перетворення (шляхом поділу, зміни адреси тощо) або перереєстрації права власності на згаданий об`єкт на інших осіб.

З цих же підстав підлягає накладенню арешт і на земельну ділянку з метою запобігання можливості її подальшого перетворення (в т.ч. шляхом поділу, зміни адреси тощо), реєстрації прав на неї та їх подальшого відчуження (ч.ч.1, 7 ст.170 КПК України).

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України, після внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.

Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися із клопотанням про арешт майна для забезпечення, зокрема, доказової бази в кримінальному провадженні.

Вищевказані об`єкт та земельна ділянка мають важливе доказове значення в рамках кримінального провадження (ст.91 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

З метою забезпечення арешту майна прошу розглянути вказане клопотання без повідомлення особи, за якою на даний час зареєстровано право власності на відповідний будинок, оскільки наявна обґрунтована підозра вважати, що в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно, вказана особа може перешкоджати таким діям, у тому числі шляхом подальшого відчуження нерухомого майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

У судове засідання особа у володінні якого знаходиться майно, не викликався відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки прокурор довів , що це є необхідним з метою забезпечення арешту.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Прокурором доведено, що зазначене вище майно, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, з метою встановлення всіх фактів кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що слідчим надано достатньо доказів, що вказане майно має доказове значення для даного кримінального провадження, а також, що арешт майна забезпечить фіксацію наявних у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей, які мають доказове значення, та запобігатиме вчиненню подальшого ймовірного перетворення (шляхом поділу, зміни адреси тощо) або перереєстрації права власності на згаданий об`єкт на інших осіб і незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання на накладення арешту на майно.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0001594 від 24.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, тобто самовільне будівництво будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, право власності на який на час звернення з клопотанням зареєстроване за ОСОБА_7 (номер відомостей про речове право: 35255686) як на житловий будинок літ.«А-1» по АДРЕСА_1 , загальною площею 95,4 м2, житловою площею 61,0 м2, шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження та розпоряджатися (в т.ч. шляхом проведення державної реєстрації поділу, зміни адреси) цим нерухомим майном.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0,0377 га, по АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:008:0011, право власності на яку на час звернення з клопотанням не зареєстроване, шляхом заборони будь-яким особам проводити державну реєстрацію поділу, зміни адреси вказаної земельної ділянки, здійснювати реєстрацію права власності на згадану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відчуження та розпорядження земельною ділянкою з цим кадастровим номером.

Ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1