ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/2047/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/28/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2022 року в частині оскарження виправдання Старицького за ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Великі Бірки Тернопільського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 ,-

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінальних правопорушень, а кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрито.

Закрито провадження в частині розгляду цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, в зв`язку з відмовою цивільного позивача ОСОБА_10 від позовних вимог.

Скасовано арешт на автомобіль марки «ЗАЗ VIDA SF69Y0», р.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 , та чохли із водійського, переднього пасажирського та задніх сидінь автомобіля, що накладений відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2014 року.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він, працюючи з 29 березня 2012 року по 9 липня 2014 року дільничним інспектором СДІМ Збаразького PB УМВС України в Тернопільській області, 08 липня 2014 року приблизно о 03 годині, керуючи автомобілем «ЗАЗ-ВІДА», д.р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84-88 км/год автодорогою Збараж-Романове Село Тернопільської області. Під час руху, на 8 кілометрі автошляху між населеними пунктами Стриївка-Киданці Тернопільського (на момент вчинення правопорушення - Збаразького) району Тернопільської області водій ОСОБА_8 помітив перешкоду, а саме пішохода ОСОБА_12 , який перебував у вертикальному положенні на проїжджій частині дороги. Надалі, ОСОБА_8 , в порушення вимог п.1.10.; «б», «д» п.2.3; п.12.2 Правил дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (надалі ПДР), був неуважним, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, та поставив таким чином себе в умови, при яких не мав технічної можливості загальмувати, а тому здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 . Унаслідок наїзду потерпілий ОСОБА_12 отримав закриту травму грудей у вигляді неповного розриву грудного відділу аорти; порушення цілісності грудної стінки справа у вигляді розривів хрящових та кісткових частин ребер, міжреберних м`язів, чисельних повних двобічних переломів ребер по кількох анатомічних лініях, пошкодження плеври та тканини правої легені; уламкового перелому тіла правої лопатки; поширених крововиливів у м`які тканини в ділянках зовнішніх ушкоджень; закритої травми живота у вигляді часткового руйнування тканин печінки та селезінки; ушкодження лівого купола діафрагми з переміщенням органів черевної порожнини в ліву плевральну порожнину; поширеного крововиливу у брижу тонкого кишківника; закритої травми органів заочеревинного простору у вигляді поширеного крововиливу у клітковину правої половини та двох надривів правої нирки; закритої травми хребта у вигляді повного розриву зчленування між 12-м грудним та 1-м поперековими хребцями, з повним розривом спинного мозку на цьому рівні; закритого косо-поперечного перелому лівої плечової кістки на межі верхньої та середньої третин; чисельних ран, саден, синців голови, тулуба та кінцівок, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_12 наступила внаслідок масивної поєднаної травми грудей та живота з чисельними переломами кісток скелету, ушкодженнями речовини спинного мозку, його оболонок, аорти та внутрішніх органів.

Крім того, 08 липня 2014 року приблизно 03 годині ночі, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ЗАЗ-ВІДА», д.р.н. НОМЕР_1 , на автошляху між населеними пунктами Стриївка-Киданці Тернопільського (на момент вчинення правопорушення Збаразького) району Тернопільської області, в порушення вимог пункту п.1.10., «б», «д» п.2.3, п.12.2 ПДР здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_12 , якому внаслідок наїзду спричинено закриту травму грудей у вигляді неповного розриву грудного відділу аорти; порушення цілісності грудної стінки справа у вигляді розривів хрящових та кісткових частин ребер, міжреберних м`язів, чисельних повних двобічних переломів ребер по кількох анатомічних лініях, пошкодження плеври та тканини правої легені; уламкового перелому тіла правої лопатки; поширених крововиливів у м`які тканини в ділянках зовнішніх ушкоджень; закритої травми живота у вигляді часткового руйнування тканин печінки та селезінки; ушкодження лівого купола діафрагми з переміщенням органів черевної порожнини в ліву плевральну порожнину; поширеного крововиливу у брижу тонкого кишківника; закритої травми органів заочеревинного простору у вигляді поширеного крововиливу у клітковину правої половини та двох надривів правої нирки; закритої травми хребта у вигляді повного розриву зчленування між 12-м грудним та 1-м поперековими хребцями, з повним розривом спинного мозку на цьому рівні; закритого косо-поперечного перелому лівої плечової кістки на межі верхньої та середньої третин; чисельних ран, саден, синців голови, тулуба та кінцівок, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент їх спричинення. Надалі, в порушення вимог пп. «а», «б», «в», «г», «е» п.2.10 ПДР ОСОБА_8 після скоєної дорожньо-транспортної пригоди, не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив заходів до надання першої медичної допомоги, збереження слідів пригоди, а вчинивши на потерпілого ОСОБА_12 наїзд автомобілем, у такий спосіб поставивши його у небезпечний для життя стан і, знаючи, що потерпілий позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок такого безпорадного стану, залишив потерпілого ОСОБА_12 в нічний час без допомоги на проїжджій частині дорожнього полотна за межами населеного пункту та зник з місця дорожньо-транспортної пригоди. Смерть ОСОБА_12 наступила на місці події внаслідок масивної поєднаної травми грудей та живота з чисельними переломами кісток скелету, ушкодженнями речовини спинного мозку, його оболонок, аорти та внутрішніх органів.

Таким чином, відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України, як за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та ч.3 ст.135 КК України, як за ознаками завідомого залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи та інші тяжкі наслідки.

В апеляційній скарзі в частині виправдання Старицького за ч.2 ст.286 КК України прокурор ОСОБА_11 просить вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2022 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років і на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Також, прокурор просив:

повторно дослідити під час розгляду апеляційної скарги апеляційним судом на предмет щодо їх належності, допустимості та достовірності певну категорію доказів;

повторно розглянути питання щодо можливості призначення проведення комісійної комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи.

стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз під час досудового та судового розслідування.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог ст. ст. 10, 22, 94, ч. 11 та ч. 12 ст. 290, ч. 2 ст. 349 КПК України, так як:

в основу виправдального вироку місцевий суд, в супереч вимог ст.94 КПК України, взяв подану стороною захисту автотехнічну експертизу від 03 грудня 2014 року (без вихідного номеру та реєстрації), без надання їй оцінки щодо належності, допустимості, достовірності, та не взяв до уваги інші докази, які мали вплинути на його висновки;

автотехнічна експертиза від 03 грудня 2014 року (без вихідного номеру та реєстрації) в контексті положень ч. 12 ст. 290 КПК України є недопустимим доказом, оскільки сторона захисту всупереч вимог ч.11 цієї статті до початку судового розгляду не здійснила відкриття її матеріалів стороні обвинувачення, тому не могла бути взята судом при ухваленні виправдального вироку;

розглянувши клопотання захисника про відтермінування виконання вимог ст.290 КПК України та задовільнивши його, суд не дотримався вимог п.3 ст.7; ч.ч.11,12 ст.290 КПК України;

автотехнічну експертизу від 03 грудня 2014 року не було включено в порядок та обсяг доказів, що підлягали дослідженню в судовому засіданні, тому провівши її дослідження, суд не дотримався вимоги ч. 2 ст. 349 КПК України.

Оскаржуваний вирок суду ухвалений з істотним порушенням вимог ст.ст.10, 22, 242, 332 КПК України, оскільки:

суд не взяв до уваги, що висновки судової автотехнічної експертизи від 03 грудня 2014 року, суперечать постановленим висновкам цього ж самого експерта викладеним у експертному дослідженні №969/14-22 від 06 жовтня 2014 року, та висновкам експертів комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної та медичної експертизи №166/18-52/8320/20-52, 385/18 від 26 березня 2020 року, судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №8037/8038/20-52 від 31 березня 2020 року, що проведені за ухвалою суду;

сторона обвинувачення заперечувала належність висновку експертизи поданої стороною захисту, тому звернулася з клопотанням провести комісійну комплексну судову автотехнічну та транспортно - трасологічну експертизу проте, судом відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання.

за наявністю суперечливих експертиз, які мають істотне значення для висновків, у судовому рішенні суд не навів належні і достатні мотиви та зміст, чому взяв до уваги одну експертизу та відкинув інші.

Постановлені судом висновки про недопустимість доказів, поданих стороною обвинувачення, не відповідають вимогам ч.2 ст.86 та п.3 ч.2 ст.87, 234, 249, 242, 370 КПК України та суперечать правовим висновкам Верховного Суду, так як:

протокол слідчого експерименту від 11 липня 2014 року відповідає вимогам статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу. Оцінюючи цей доказ, суд помилково не врахував, що відповідно до положення ч.3 ст.240 КПК України, обов`язковість залучення підозрюваного до участі у слідчому експерименті законодавством не передбачено;

оцінюючи на предмет належності та допустимості фактичні дані, що отримані при проведенні 08 липня 2014 року обшуку в домогосподарстві ОСОБА_13 , суд не взяв до уваги, що вказана слідча дія здійснена відповідно до вимог ч. 2 ст. 234 КПК України з дозволу слідчого судді, наданого слідчому з метою врятування майна, а саме автомобіля, на якому зберігалися сліди кримінального правопорушення та з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та перевірки законності її проведення;

висновки суду про недопустимість фактичних даних отриманих при проведенні експертизи трупа ОСОБА_12 №470 від 08 серпня 2014 року є помилкові та не відповідають положенню ч. 2 ст. 86 та п. З ч. 2 ст. 87, 242 КПК України, оскільки постанова про призначення експертизи прийнята слідчим, який здійснював огляд місця події та виявив труп ОСОБА_12 і відповідно до положення ч. 2 ст. 242 КПК України, призначення експертизи для встановлення причини смерті особи є обов`язком слідчого та згоди суду не потребує;

висновки суду про недопустимість фактичних даних отриманих при проведенні експертизи №55 від 01 серпня 2014 року дослідження речових доказів (одягу потерпілого) є помилкові та не відповідають положенню ч.2 ст.86 та п.3 ч.2 ст.87, 242 КПК України, так як доказом, що має значення для цього провадження, є не сам одяг потерпілого, а наявна на ньому слідової інформація про обставини події, що викладена та оцінена у висновку експерта;

сам факт проведення у кримінальному провадженні слідчої дії та призначення експертизи слідчим, який не входить до складу слідчої групи, проведення слідчого експерименту без участі підозрюваного, наявність відомостей у висновках речових доказів, що в подальшому були втрачені, ніяк не призвів до звуження прав сторони захисту, та не вплинув на достовірність отриманих доказів, експертиз та висновків.

суд першої інстанції у оскаржуваному вироку не зазначив, чому не погодився з висновками Верховного Суду постановлені 08 квітня 2019 року у справі № 671/962/18 та 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_14 просить вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, мотивуючи тим, що зібраних стороною обвинувачення і наданих суду доказів недостатньо для висновку про наявність/відсутність технічної можливості у водія автомобіля уникнути наїзду на пішохода, цих доказів недостатньо і для оцінки його дій на відповідність вимогам п.12.3 ПДР та встановлення причинного зв`язку між діями обвинуваченого та настання смерті потерпілого, що повністю узгоджується з вироком суду першої інстанції щодо недоведеності у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому правопорушення. Зазначає, що як висновки експертиз, так і інші здобуті у кримінальному провадженні докази, навіть при умові їх допустимості, повністю спростовують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення в частині інкримінованих йому порушень вимог ПДР, перерахованих у обвинувальному акті. Звертає увагу суду на те, що наданий стороною обвинувачення доказ, джерелом яких є протокол проведення слідчого експерименту від 11.07.2014 року є недопустимим доказом з огляду на те, що вказаний слідчий експеримент було проведено (за ініціативи сторони захисту) 11.07.2014р. без участі підозрюваного та його захисників. Стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що підозрюваний та його захисники повідомлялися про проведення слідчого експерименту, доказів письмової відмови їх від його проведення, та доказів, які б свідчили про неможливість проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного та його захисників. Проведення вищевказаного слідчого експерименту від 11.07.2014 року без участі підозрюваного та його захисників призвело до порушення права на захист підозрюваного, що є істотним порушення прав та свобод людини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу в частині оскарження виправдання Старицького за ч.2 ст.286 КК України з наведених у ній підстав і просили її задовольнити, скасувати вирок і винести новий, яким засудити Старицького за ч.2 ст.286 КК України,

думку потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора,

пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти доводів прокурора та просили виправдувальний вирок залишити без змін,

повторно дослідивши обставини провадження та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» коли апеляційний суд постановляє свій вирок лише щодо частини обвинувачення, яке має окрему кримінально-правову кваліфікацію, цим вироком частково скасовує вирок суду першої інстанції із погіршенням становища засудженого, а іншим процесуальним документом - ухвалою - той же вирок у частині засудження за іншими статями КК залишає без зміни.

Відповідно до наведених роз`яснень, за результатами апеляційного розгляду в цьому провадженні апеляційним судом скасовано оскаржуваний вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2022 року в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.3 ст.135 КК України і ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.135 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст.ст.49,74 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання за закінченням строків давності.

У мотивувальній частині вироку апеляційного суду наведено, зокрема, встановлені судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні нового вироку і положення закону, яким він керувався, а також зазначено, які статті закону було порушено судом першої інстанції та в чому саме полягають ці порушення і необґрунтованість виправдувального вироку та підстави винесення апеляційний судом нового вироку в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ст.135 КК України.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України апеляційний суд вважає по суті правильним.

Так, зі змісту оскарженого вироку видно, що розглядаючи висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції вказав, про його виправдання у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад цього кримінального правопорушення.

Такий висновок у вироку обґрунтований тим, що обвинувачення за ч.2 ст.286 КК України ґрунтується тільки на припущеннях або доказах, одержаних не в установленому вимогами КПК України порядку та внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг прокурора апеляційний суд погоджується з ними лише в частині того, що суд першої інстанції безпідставно визнав окремі докази недопустимими. Висновки апеляційного суду щодо цих доводів сторони обвинувачення детально викладені у вироку апеляційного суду за ст.135 КК України в цьому провадженні відносно ОСОБА_8 ..

Однак, апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора про неправильність висновків суду першої інстанції в тій частині, що обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України ґрунтується на припущеннях і склад цього злочину в його діях стороною обвинувачення не доведений.

Повторно дослідивши обставини кримінального провадження та проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд приходить до переконання, що вони не підтверджують наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, згідно обвинувального акту сторона обвинувачення вважала доведеним, що ОСОБА_8 08 липня 2014 року приблизно о 03 годині, керуючи автомобілем «ЗАЗ-ВІДА», д.р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84-88 км/год і між населеними пунктами Стриївка-Киданці Тернопільського (на момент вчинення правопорушення - Збаразького) району Тернопільської області помітив перешкоду, а саме пішохода ОСОБА_12 , який перебував у вертикальному положенні на проїжджій частині дороги. Надалі, ОСОБА_8 , в порушення вимог п.1.10.; «б», «д» п.2.3; п.12.2 Правил дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (надалі ПДР), був неуважним, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, та поставив таким чином себе в умови, при яких не мав технічної можливості загальмувати, а тому здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

З показань обвинуваченого ОСОБА_8 видно, що він підтвердив, що 08 липня 2014 року приблизно о 02 годині ночі керував автомобілем «ЗАЗ-ВІДА», р.н.з. НОМЕР_1 , і рухався автодорогою «Збараж-Романове Село» з боку с.Стриївка в напрямку с.Киданці Збаразького району зі швидкістю близько 90 км/год із увімкненим ближнім світлом фар, орієнтовно серединою дороги.

Однак, свою вину за ч.2 ст.286 КК України не визнав, мотивуючи тим, що під час руху він застосував екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода не зміг. При наближенні до перешкоди, уже після застосування гальмування, він зрозумів, що на дорозі, орієнтовно посередині і перпендикулярно до неї, нерухомо лежить тіло людини у темному одязі. Наїзд відбувся в ході гальмування. Також, в уточнення своїх показів вказав, що він не мав можливості уникнути наїзду, оскільки побачив тіло людини на такій віддалі, яка не давала можливості зупинитися чи об`їхати його.

Тобто, обвинувачений заперечував факт перебування пішохода у вертикальному положенні, як про це вказано в обвинувальному акті, а стверджував про його горизонтальне розташування, яке і стало причиною неможливості своєчасного виявлення водієм перешкоди.

Встановлення цих обставин має істотне значення для визначення технічної можливості обвинуваченого як водія зупинити керований ним транспортних засіб до наїзду на пішохода з моменту настання його видимості.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що жоден з наданих стороною обвинувачення доказів не спростовує ці показання обвинуваченого і не підтверджує факт перебування пішохода ОСОБА_12 у вертикальному положенні в момент наїзду на нього автомобілем під керуванням обвинуваченого.

Так, розташування пішохода ОСОБА_12 відносно автомобіля ZAZ Vida було предметом дослідження декількох експертиз.

Зокрема, згідно з висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 5-377/14 від 29.07.2014р. первинний контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою правою частиною днища автомобіля ZAZ Vida р.н. НОМЕР_1 , а саме - нижньою правою частиною переднього бампера та виступаючими деталями днища автомобіля в межах моторного відсіку, що узгоджується з показання обвинуваченого про горизонтальне положення тіла пішохода.

Згідно з п. 4 (7) висновку № 55 від 01.08.2014р судово-медичної експертизи речових доказів (одягу та взуття з трупа ОСОБА_12 ) достатніх судово-медичних даних щодо взаєморозташування гр-на ОСОБА_12 і транспортного засобу в момент первинного контакту з ним в ході проведеної судово-медичної експертизи речових доказів не отримано, що не підтверджує викладене в обвинувальному акті твердження про перебування пішохода ОСОБА_12 у вертикальному положенні.

Таким чином, здобуті досудовим розслідуванням докази не підтверджували наведені в обвинувальному акті фактичні обставини в тій частині, що в момент наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_12 перебував у вертикальному положенні і тому обвинувачений мав можливість його виявити на відстані, на якій мав технічну можливість зупинити автомобіль до вчинення наїзду.

З метою усунення неповноти досудового розслідування і перевірки викладених в обвинувальному акті обставин за клопотанням прокурора судом першої інстанції було призначено комплексну автотехнічну, транспортно-трасологічну та судово-медичну експертизу.

Однак, результати судових експертиз також не підтвердили правильність зазначених в обвинувальному акті тверджень сторони обвинувачення.

Так, згідно з висновком експертів №166/1852/8320/20-52, 385/18 за результатами проведення комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної та медичної експертизи, контактна взаємодія автомобіля ЗАЗ із ОСОБА_12 відбулася між нижньою правою передньою частиною, днищем та можливо колесами даного автомобіля. З огляду на комплекс механічних пошкоджень автомобіля ЗАЗ (нижні: передня частина) та характер слідової інформації наявні в нижній частині (на днищі) даного ТЗ, можна вважати, що достатні комплексні експертні дані, які би свідчили, про наїзд автомобіля ЗАЗ на ОСОБА_12 при його знаходженні у положенні наближеному до вертикального, у наданих матеріалах відсутні.

Згідно з висновком № 8037/8038/20-52 за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи при умові, що потерпілий на момент наїзду перебуває у лежачому (горизонтальному) положенні, водій автомобіля ЗАЗ, з моменту виникнення небезпеки, при русі зі швидкістю 83...85 км/год, не мав технічну можливість зупинити керований ним ТЗ в межах відстані видимості конкретної перешкоди шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу.

Крім того, за клопотанням прокурора суд апеляційної інстанції повторно дослідив докази подані стороною обвинувачення на обґрунтування вини ОСОБА_8 вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Зокрема, в суді апеляційної інстанції були досліджені протоколи огляду транспортного засобу «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 від 10.07.2014 та від 26.02.2018р. (т.2 а.к.п.17-20, т.4 а.к.п.214-216), де зафіксовано перелік та обсяг технічних пошкоджень після ДТП, серед яких:

- зовнішні пошкодження: пошкодження правої нижньої частини бампера автомобіля, вибитої із заднього місця протитуманної фари, відсутність частини декоративної решітки бампера, пошкодження підкрильника правого крила автомобіля, правий край бампера відірваного з заводських фіксаторів, на правій частині бампера наявність паралельних стирань подряпин в кількості 3 штук на рівні нижнього краю правої фари, під правою фарою під її правою половиною наявність короткої подряпини довжиною близько 27 см., а на 7 см. нижче паралельно наявність ще одної подряпини близько 18 см., на нижній балці автомобіля - плями червоно-бурого кольору, на нижній частині алюмінієвої подушки коробки автомобіля - плями червоно-бурого кольору, на балці -повздовжні лінії тертя в напрямку з переду на зад, на тормозному барабані правого заднього колеса видно плями червоно-бурого кольору;

- основні пошкодження, пов`язані з наїздом (переїздом) на пішохода, локалізовані в передній правій частині днища автомобіля: декоративна накладка переднього бампера в правому краю частково зірвана з місця кріплення та зміщена до переду, в правій нижній частині, на відстані 34-59 см від повздовжньої осі автомобіля та на висоті 22-30 см від дорожнього покриття, накладка частково зруйнована та містить поперечний розлам, в правій частині накладки наявне зміщення знизу - вверх та дещо ззаду-наперед, права декоративна решітка накладки переднього бампера, яка кріпиться на відстані 46-76 см від повздовжньої осі автомобіля та на висоті 30-42 см від дорожнього покриття, зірвана з місця кріплення та на момент огляду відсутня, передня права протитуманна фара на момент огляду зірвана з місця кріплення, бризговик переднього правого колеса в передній частині, на відстані 59-64 см від поздовжньої осі автомобіля і на відстані 49-61 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 18-60 см від дорожнього покриття, зірваний з місця кріплення та зміщений, спереду-назад, на його внутрішній поверхні спостерігаються чисельні вертикальні потертості та подряпини із зняттям шару бруду та матеріалу бризговика найімовірніше внаслідок контактування із біговою доріжкою шини передньою правою колеса, передня нижня поперечина кузова в правій частині, на відстані 3-51 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 30-32 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 22-32 см від дорожнього, покриття, деформована спереду-назад та дещо знизу-вверх, радіатор системи охолодження в правому нижньому куті, на відстані 9-24 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 28-32 см від попереднього габаритного краю автомобіля на висоті 28-31 см від дорожнього покриття, деформований і зміщений з переду назад та дещо з низу на верх, ліва частина бризговика переднього правого колеса, на відстані 22-54 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 39-46 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 19 см від дорожнього покриття частково зруйнована та зірвана з місця кріплення, на нижній поверхні бризговика проглядаються повздовжні потертості із зняттям шару бруду, на нижній поверхні прийомної труби системи випуску відпрацьованих газів двигуна, на відстані 10-19 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 45-61 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 18-20 см від дорожнього покриття, наявне нашарування речовини чорного кольору, на нижній поверхні кронштейна (подушки) кріплення КПП, на відстані 1-2 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 84-86 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 19-20 см від дорожнього покриття, спостерігається нашарування речовини бурого кольору.

на нижній поверхні передньої балки в правій частини, на відстані 23-42 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 82-109 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 17-19 см від дорожнього покриття, проглядаються повздовжні потертості із відшаруванням шару бруду та нашаруванням речовини бурого кольору, такі ж потертості із нашаруванням речовини бурого кольору спостерігаються в передній правій частині балки, на відстані 12-25 см від повздовжньої осі автомобіля і на відстані 98-99 см від переднього габаритного краю автомобіля та на висоті 19-22 см від дорожнього покриття, на нижній поверхні правого стакана задньої балки спостерігається нашарування речовини бурого кольору неправильної форми, таке ж нашарування проглядається на внутрішній поверхні гальмового механізму заднього правого колеса.

При дослідженні апеляційним судом висновків судової трасологічної експертизи № 14-769/14 від 02.09.2014р. (т.2 а.к.п.116-124) з`ясовано, що кріплення лівої протитуманної фари, яке вилучено 08.07.2014 при огляді місця події ДТП між селами Стриївка та Киданці, раніше був частиною кріплення лівої протитуманної фари переднього бампера автомобіля «ЗАЗ-VIDA SF69YO», д.н.з. НОМЕР_1 .

Висновком судово-медичної експертизи №181 від 25.07.2014р. (т.2 а.к.п.198-201) дослідження речовини бурого кольору, вилученої з днища автомобіля «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 встановлено, що вилучена із днища цього транспортного засобу речова бурого кольору є кров`ю ОСОБА_12 .

Згідно висновків судової транспортно-трасологічної експертизи № 5-377/14 від 29.07.2014р. та судової автотехнічної експертизи № 969/14-22 від 06.10.2014р. (т.2 а.к.п.167-174,190-195), первинний наїзд на ОСОБА_12 відбувся нижньою правою частиною переднього бампера та виступаючими деталями днища автомобіля «ЗАЗ-VIDA SF69YO», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 . Разом з цим, в дослідницькій частині експерт зазначив, що наїзд (переїзд) автомобіля на пішохода відбувся на протязі слідів гальмування автомобіля, а саме ближче до правого сліду, в місці, що дещо передує розміщенню ділянки осипу предметів, якщо переміщатись в напрямку руху автомобіля.

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи №55 від 01.08.2014 дослідження речових доказів (одягу та взуття від трупа ОСОБА_12 ), транспортно-трасологічної та медичної експертизи №166/18-52/8320/20-52, 385/18 від 26.03.2020р. (т.2 а.к.п.97-112) наявність і характер різнонаправлених слідів ковзання та тертя на підошвах кросівок та значна кількість розповсюджених багатоманітних, зовнішніх тілесних ушкоджень не виключає можливість попередньої травматизації ОСОБА_12 при його знаходженні у вертикальному положенні транспортним засобом. Локалізація та висота розташування зовнішніх тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках, їх знаходження в одній площині, виражені сліди ковзання на підошвах кросівок, в сукупності, свідчать, що наїзд (удар частинами) транспортного засобу було скоєно на потерпілого, який перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні.

У висновку судово-медичної експертизи №470 від 08.07.2014р. дослідження трупа ОСОБА_12 та транспортно-трасологічної і медичної експертиз №166/18-52/8320/20-52, 385/18 від 26.03.2020р. (т.2 а.к.п.54-63, т.4 а.к.п.246-272) зазначено, зокрема, що смерть потерпілого ОСОБА_12 настала від масивної поєднаної травми грудей та живота, з чисельними переломами кісток скелету, ушкодженнями речовини спинного мозку, його оболонок, аорти та внутрішніх органів, які він отримав прижиттєво та незадовго до смерті.

Всі тілесні ушкодження потерпілого поділяються на дві групи їх отримання: від наїзду (удар виступаючими частинами транспортного засобу) та від стискання тіла між двома поверхнями (дорожнє покриття та днище автомобіля).

Друга група виникла переважно за механізмом значного стиснення тулуба між масивними тупими предметами, що за відомих обставин ДТП могло мати місце при переїзді автомобіля ЗАЗ через потерпілого ОСОБА_12 , який знаходився у положенні наближеному до горизонтального на опорній поверхні.

Наявність слідів ковзання тертя на підошві взуття, значна кількість розповсюджених, багатоманітних, зовнішніх тілесних ушкоджень не виключає можливість попередньої травматизації ОСОБА_12 при його знаходженні в іншому, відмінному від горизонтального положенні. Конкретизація відповідей щодо особливостей різних періодів травмування ОСОБА_12 має базуватися на результатах експертизи одягу та взуття загиблого.

Така експертиза в цьому провадженні була проведена експертами Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи (висновок №55 від 01.08.2014р.).

Оцінюючи зафіксовані в зазначених джерелах доказів обставини апеляційний суд приходить до висновку, що вони також не підтверджують факт перебування пішохода ОСОБА_12 саме у вертикальному положенні в момент наїзду на нього автомобілем під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , а не іншим автомобілем.

В ході апеляційного розгляду за клопотанням сторони обвинувачення було призначено комплексну судової медичну та транспортно-трасологічну експертизу з метою уточнення питання про те, чи могли при зазначених в обвинувальному акті обставинах утворитися виявлені у ОСОБА_12 тілесні ушкодження внаслідок наїзду автомобілем «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 з наступним переїздом ОСОБА_12 цим же автомобілем.

У висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи за матеріалами справи від 14 липня 2023 року №32/СЕ-19/120-23/4451-ІТ вказано, що результати експертних досліджень (судово-медичних, транспортно-трасологічних) свідчать, що отримані ОСОБА_12 при дорожньо-транспортній пригоді 08.07.2014р. за участі автомобіля «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 ушкодження, які призвели до його смерті (масивна поєднана травма грудей, живота та хребта з чисельними ушкодженнями кісток скелету та внутрішніх органів), утворилися внаслідок переїзду транспортним засобом (стиснення тіла потерпілого між днищем автомобіля і дорожнім покриттям та наступним волочінням).

При цьому, первинне контактування автомобіля «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 із потерпілим, який знаходився у горизонтальному чи наближеному до нього положенні, відбулося правою передньо-нижньою його частиною.

Об`єктивно обґрунтованих медичних та технічних даних, які би свідчили про можливий, передуючий переїзду, наїзд (удар виступаючими частинами транспортного засобу) при перебуванні потерпілого у вертикальному чи наближеному до нього положенні) автомобіля «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 на ОСОБА_12 , немає.

Оцінюючи вказаний висновок експертизи в сукупності з іншими встановленими в ході апеляційного розгляду обставинами, апеляційний суд приходить до переконання, що він повністю спростовує викладене в обвинувальному акті твердження про те, що в момент наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_12 перебував у вертикальному положенні.

Навпаки вказаний висновок експертизи підтверджує, що в момент первинного контактування автомобіля «ЗАЗ-VIDA», д.н.з. НОМЕР_1 із потерпілим ОСОБА_12 останній перебував у горизонтальному чи наближеному до нього положенні.

Також, слід зауважити, що висновок комплексної експертизи, яка проведена в ході апеляційного розгляду, повністю узгоджується з даними судової автотехнічної експертизи від 03.12.2014 року, яку було проведено на вимогу сторони захисту (т.3 а.к.п.63-77) і яка врахована судом першої інстанції як підстава для виправдання обвинуваченого.

Так, відповідно до вказаного висновку первинний контакт при наїзді (переїзді) на пішохода відбувся передньою правою частиною днища автомобіля (нижньою правою частиною переднього бампера та виступаючими деталями днища автомобіля в межах моторного відсіку). Пошкоджень, які б могли свідчити про контактування автомобіля «ЗАЗ-ВІДА» (р.н. НОМЕР_1 ) з пішоходом ОСОБА_12 при умові перебування останнього у вертикальному чи близькому до нього положенні, вказаний транспортний засіб немає. Підстав технічного характеру для висновку про те, що на пішохода, який перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні, був вчинений спочатку наїзд автомобілем ЗАЗ-ВІДА» (р.н. НОМЕР_1 ), а після відкидання тіла ще й переїзд цим же транспортним засобом, немає. Підстав технічного характеру для висновку про те, що на пішохода, який перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні, був вчинений спочатку наїзд автомобілем ЗАЗ-ВІДА» (р.н. НОМЕР_1 ), а після відкидання тіла ще й переїзд цим же транспортним засобом, немає. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору може бути факт настання конкретної видимості пішохода на такій відстані до автомобіля «ЗАЗ-ВІДА», в межах якої водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на нього.

Доводи апеляційної скарги прокурора про недопустимість висновків експертизи, яка була надана стороною захисту, аналогічні доводам сторони обвинувачення під час судового розгляду, які суд першої інстанції правильно відхилив з наведенням належних і достатніх мотивів прийняття до уваги цього експертного висновку, з якими повністю погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду встановлено, що версія сторони обвинувачення про перебування пішохода в момент наїзду автомобіля під керування обвинуваченого у вертикальному положенні суперечить дослідженим матеріалам кримінального провадження, а тому для висновків про наявність чи відсутність у обвинуваченого технічної можливості зупинити автомобіль з моменту виникнення видимості конкретної перешкоди і відповідно наявності в його діях порушень Правил дорожнього руху можуть братися до уваги лише ті експертні висновки, які враховують розташування потерпілого у горизонтальному положенні.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №8037/8038/20-52 від 31.03.2020, що призначена на підставі ухвали суду першої інстанції за матеріалами судової справи (т.4 а.к.с. 276-283) при умові, що в момент наїзду потерпілий перебував у горизонтальному (лежачому) положенні, водій автомобіля ЗАЗ, з моменту виникнення небезпеки, при русі зі швидкістю 83-85 км/год, не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб в межах відстані видимості конкретної перешкоди шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу.

Наведені в апеляційний скарзі прокурора посилання на висновки цієї експертизи про наявність технічної можливості зупинити автомобіль в межах відстані видимості конкретної перешкоди при розміщені у вертикальному чи наближеному до нього положенні апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно висновку експертизи від 14 липня 2023 року №32/СЕ-19/120-23/4451-ІТ жодних підстав для висновку про вертикальне розташування потерпілого немає.

Відповідно до висновків призначеної під час досудового розслідування експертизи № 969/14-22 від 06.10.2014р. (т. 2 а.к.с. 190-195), на яку також посилається прокурор в апеляційній скарзі, у даній дорожній обстановці, при заданих слідством вихідних даних, водій ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, що знаходився у горизонтальному положенні, при умові руху автомобіля під його керуванням як з обраною (згідно обвинувального акту - 84-88 км/год) так і з максимально дозволеною швидкістю (83...85 км/год).

Таким чином, як висновки експертиз, так і всі інші здобуті у кримінальному провадженні докази, які повторно досліджені в ході апеляційного розгляду не підтверджують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення про порушення ним вимог п.1.10.; «б»,«д» п.2.3; п.12.2 Правил дорожнього руху України, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Враховуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині оскарження виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, а тому не вбачає підстав для скасування виправдувального вироку в цій частині.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурору Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_11 в частині оскарження виправдання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України залишити без задоволення, а вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2022 року в цій частині - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді