Справа № 953/7275/22
н/п 1-кс/953/6471/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурор ОСОБА_4

представник володільця майна - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання представника власника майна СФГ «Моноліт» - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003323 від 07.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

у с т а н о в и в:

Представник власника майна СФГ «Моноліт» - адвокат ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із клопотанням, яким просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2022 за клопотанням прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003323 від 07.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України (справа №953/7275/22), а саме: сільськогосподарської культури пшениці, приблизною масою 127 тон 650 кг

1. Зміст поданого клопотання

На обґрунтування доводів клопотання заявник зазначив, що впровадженні слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_8 перебуває кримінальне провадження №0003323, розпочате 07.11.2022 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Арешт на вказане майно накладено на підставі п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів.

На час задоволення клопотання про арешт майна стороною обвинувачення стверджувалось, що ОСОБА_9 організував ведення господарської діяльності СФГ «Моноліт» у взаємодії з представниками незаконних органів влади під час окупації Ізюмського району Харківської області.

У подальшому, під час досудового розслідування слідчим у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 змінено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 4 ст.111-1 КК України на ст. 111-2 КК України, що вбачається з відповідного Витягу з ЄРДР.

19.06.2023 у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України громадянину ОСОБА_10 (посилання на сайт ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

З тексту підозри вбачається, що у громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуваючи на території тимчасово окупованої Борівської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, в невстановлений досудовим слідством час, проте не пізніше травня 2022 року, виник злочинний умисел, направлений на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом реалізації і підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

Реалізуючи свій вищезазначений злочинний умисел, ОСОБА_10 діючи умисно, свідомо, перебуваючи на тимчасово окупованій території с.Підлиман Ізюмського району Харківської області, на початку травня 2022 року, зателефонував власнику СФГ "Моноліт" (код 30772983) ОСОБА_9 , який перебував на підконтрольній території України, та запропонував приглядати за господарством з метою його збереження, на що ОСОБА_9 надав згоду. Однак, ОСОБА_10 самостійно перейняв повноваження керівника СФГ "Моноліт", не повідомляючи про це ОСОБА_9 , та почав здійснювати господарську діяльність, використовуючи вказане господарство, у взаємодії з окупаційною владою та військовослужбовцями держави-агресора.

19.06.2023 органом досудового розслідування СФГ «Моноліт» () в особі голови ОСОБА_9 , визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України.

19.06.2023 ОСОБА_9 допитано у вказаному кримінальному провадженні у якості представника потерпілого.

Відповідно до Витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 заходи кримінально-правового характеру щодо юридичної особи СФГ «Моноліт» () не здійснюються.

Представник власника майна СФГ «Моноліт» - адвокат ОСОБА_6 вважає, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, відпала потреба.

2.Позиції учасників у судовому засіданні

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, надав письмові заперечення де зазначив, що слідчим, за погодженням з прокурором, 17.05.2023 прийняте рішення про зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного на підставі п.2 ч. 1 ст.280 КПК України. У подальшому, всупереч вимогам ст. 280 КПК України у зупиненому провадженні, 19.06.2023 фактично задоволене клопотання ОСОБА_9 та визнано його потерпілим. Стверджував, що постанова про визнання потерпілого скасована прокурором. Наполягав, що у кримінальному провадженні ще триває досудове розслідування і рішення про скасування арешту майна є передчасним.

Представник власника майна СФГ «Моноліт» - адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання, наполягав на його задоволенні. Додатково пояснив, що вказане майно, з урахуванням приведених на користь клопотання доводів, наразі не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Заперечував проти приведених прокурором доводів щодо неможливості надання статусу потерпілої особи у зупиненому кримінальному провадженні, мотивуючи свою позицію тим, що це є процесуальним рішенням, а не слідчою дією. Наполягав, що КПК України не передбачає в обов`язковому порядку прийняття процесуального рішення про залучення у якості потерпілого, так як зазначений статус особа отримує з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або з моменту подання заяви про залучення у якості потерпілого.

3.Мотиви та оцінка слідчого судді за встановленими обставинами.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання разом з доданими документами, встановив наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою:

1) забезпечення збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого 1 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_8 перебуває кримінальне провадження №0003323, розпочате 07.11.2022 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 21.12.2022 у справі №953/7275/22 (провадження 1-кс/953/5304/22) частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022, накладено арешт, окрім іншого, на сільськогосподарську культуру пшеницю приблизною масою 127 тон 650 кг, що належить СФГ «Моноліт» головою якого є ОСОБА_9 .

Арештоване майно пшеницю, приблизною масою 127 тони 650 кг, передано Національному агентству з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених законом України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів». У задоволенні клопотання в іншій частині відмовлено.

Метою накладення арешту на майно, згідно ухвали слідчого судді від 21.12.2022, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КК України, було збереження речових доказів.

Під час розгляду клопотання про арешт майна 21.12.2022 прокурором стверджувалось, що ОСОБА_9 організував ведення господарської діяльності СФГ «Моноліт» у взаємодії з представниками незаконних органів влади під час окупації Ізюмського району Харківської області.

Відповідну правову кваліфікацію, на час розгляду клопотання, визначено і органом досудового розслідування ч. 4 ст. 111-1 КК України тобто передача матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

06.04.2023 постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 кримінальні провадження №0003323 від 07.11.2022, що розпочате за повідомленням співробітників УСБ України в Харківській області , №0001623 від 20.12.2022, що розпочато за заявою ОСОБА_9 та кримінальне провадження №0001071 від 08.11.2022, що розпочате за повідомленням співробітників УСБ України в Харківській області об`єднані в одне провадження на підставі ст. 217 КПК України, у зв`язку зі встановленням обставин, що свідчать про вчинення вказаних правопорушень громадянином ОСОБА_10 . Кримінальному провадженню присвоєно №0003323.

Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення змінено з ч. 4 ст. 111-1 КК України на ч. 1 ст. 111-2 КК України.

6 травня 2023 року у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 повідомлено про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України.

Виходячи з тексту повідомлення про підозру, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 самостійно перейняв повноваження керівника СФГ "Моноліт", не повідомляючи про це ОСОБА_9 , та почав здійснювати господарську діяльність, використовуючи вказане господарство, у взаємодії з окупаційною владою та військовослужбовцями держави-агресора.

ОСОБА_10 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

17.05.2023 постановою слідчого СВ УСБУ в Харківській області зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 на підставі п. 2 ч.1 ст. 280 КПК України, у зв`язку із розшуком підозрюваного. Вказане рішення погоджене прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , про що свідчить відповідний підпис у постанові.

19.06.2023 органом досудового розслідування ОСОБА_9 , який є головою господарства згідно статуту, залучено у якості представника потерпілого СФГ «Моноліт» (), на підставі заяви останнього, у кримінальному провадженні №0003323 від 07.11.2022 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-2 КК України, про що свідчить вручена представнику пам`ятка про права та обов`язки потерпілого та відповідна постанова слідчого.

04.09.2023 постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 скасовано постанову слідчого СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_8 від 19.06.2023 про визнання ОСОБА_9 потерпілим.

4. Висновки слідчого судді

Вирішуючи питання про скасування арешту майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Враховуючи викладене слідчий суддя приходить до висновку, що предметом доказування під час досудового розслідування кримінального правопорушення з кваліфікацією дій підозрюваного за ч. 1 ст. 111-2 КК України, у даному кримінальному провадженні, не є ведення господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Щодо доводів прокурора про неможливість отримання статусу потерпілого у кримінальному провадженні з кваліфікацією дій підозрюваної особи за ч. 1 ст. 111-2 КК України слідчий суддя приходить до наступного.

Кримінальний закон, яким встановлюється злочинність діяння, не визначає кому саме повинно належати майно, яке суб`єкт злочину добровільно збирає чи передає представникам держави-агресора. Не встановлено також КК України, як необхідна умова настання кримінальної відповідальності, правомірність набуття суб`єктом злочину такого майна або права на майно, а відтак потерпілим від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, може бути як фізична, так і юридична особа, якщо їх майно вилучалось без їхньої згоди.

Для вирішення поточного клопотання наявність статусу потерпілої особи у СВГ «Моноліт» та представника потерпілої особи у громадянина ОСОБА_9 не має вирішального значення, проте слідчий суддя критично відноситься до доводів прокурора про неможливість надання статусу потерпілої особи у зупиненому кримінальному провадженні, оскільки у частині 5 ст. 280 КПК України міститься заборона на проведення слідчих дій, а не прийняття процесуальних рішень.

Кримінальний процесуальний кодекс України пов`язує набуття особою статусу потерпілої з моментом подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або заяви щодо її залучення як потерпілої (ст. 55 КПК України).

Крім того ч. 5 ст. 55 КПК України передбачено необхідність прийняття процесуального рішення у формі обґрунтованої постанови у разі відмови особі у визнанні потерпілою. Як вбачається з постанови прокурора від 04.09.2023 про скасування постанови слідчого про визнання ОСОБА_9 потерпілим, прокурором фактично не вирішено заяву ОСОБА_9 про залучення останнього у якості представника потерпілого, що у свою чергу не позбавляє ОСОБА_9 відповідного статусу.

Слідчим суддею надано оцінку доводам прокурора про суперечності в показаннях слідків, ОСОБА_9 та інформації уповноважених працівників правоохоронних органів щодо обставин, які підлягають доведенню у даному кримінальному провадженні. Аналізом стану досудового розслідування за наданими прокурором документами встановлено, що орган досудового розслідування мав можливість слідчим шляхом усунити зазначені суперечності, проте слідчим було прийняте рішення про зупинення досудового розслідування, і як вбачається з постанови від 17.05.2023 прокурор погодився з таким рішенням. У зв`язку з цим слідчий суддя приходить до висновку щодо неможливості вважати пропорційним подальше втручання у права та свободи особи необхідності проведення додакових слідчих дій.

Під час судового розгляду клопотання прокурором не доведено необхідності подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а слідчим суддею встановлено, що в подальшому відпала потреба у його застосуванні, оскільки останнє не є об`єктом кримінального правопорушення, а також не містить на собі сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, арештоване майно не відповідає критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України.

Означене дає підстави для висновку, що на даний час таке втручання держави не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправданого обмеження права власності у вигляді заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Разом із цим, слідчий суддя зазначає, що до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950), учасником яких є України. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та скасування арешту майна.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника власника майна СФГ «Моноліт» - адвоката ОСОБА_6 , - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2022 за клопотанням прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003323 від 07.11.2022 (справа №953/7275/22), а саме: сільськогосподарської культури пшениці, приблизною масою 127 тони 650 кг.

Сільськогосподарську культуру пшеницю, приблизною масою 127 тони 650 кг, повернути власнику майна СФГ «Моноліт» ().

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1