Справа №463/3590/16-к
Провадження №1-кп/463/12/23
В И Р О К

іменем України

07 листопада 2023 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000954 від 17.03.2016 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого згідно ст.89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_5 17 березня 2016 року близько 20.55 год. на вул. Пекарська, 50 у м. Львові, перебуваючи поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, що проявилось у наступному. Перебуваючи у вказаний час та у зазначеному місці обвинувачений ОСОБА_5 безпричинно розпочав конфлікт, навмисно штовхав ОСОБА_6 , нецензурно висловлювався на її адресу, а також на адресу потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які відпочивали у цей час поблизу озера. В подальшому ОСОБА_6 попросила ОСОБА_5 не штовхатися, на що почула у відповідь образливі слова останнього.

Після цього, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_5 та запропонував йому вибачитися перед жінкою, однак останній умисно, без будь-яких пояснень, із застосуванням невстановленого слідством предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, правою рукою спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді рани на лівому плечі, що належить до легкого тілесного ушкодження.

Побачивши це, потерпілий ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 , щоб припинити хуліганські дії ОСОБА_9 та допомогти товаришу піднятися із землі. Проте, ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний умисел, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, із застосуванням невстановленого слідством предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, спричинив ОСОБА_7 одне поранення м`яких тканин лівого плеча, котре заподіяне колюче-ріжучим чи подібним до нього знаряддям та за ознаками належить до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_5 17 березня 2016 року близько 21.00 год. на вул. Пекарська, 50 у м. Львові, перебуваючи поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, спричинив умисно потерпілому ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, яке було небезпечним для життя в момент заподіяння, у вигляді одного проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з поступленням крові та повітря у плевральну порожнину шляхом нанесення двох ударів гострим предметом, заздалегідь пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, один в область грудної клітки зліва з проникненням в плевральну порожнину, а другий в область лівого плеча.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих вище йому злочинів заперечив в повному обсязі і пояснив, що таких не вчиняв. Зазначив, що у зв`язку із тим, що пройшло уже багато часу, так як подія мала місце в березні 2016 року, не може повідомити, де знаходився у зазначений час, так як не пам`ятає. Підтвердив, що дійсно займається бігом та часто бігає поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, що по на вул. Пекарська, 50 у м. Львові, оскільки неподалік проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Особи потерпілих йому не знайомі, ніколи їх не бачив і вперше зустрівся в поліції чи в суді, точно не пригадує. Про зазначену подію дізнався із розповідей сусідів, які описуючи нападника, зазначали ознаки останнього, які не характерні та не притаманні йому. Зокрема, стверджували, що це була особа молодого віку, а йому на момент події виповнилося 46 років. Як йому відомо, про це свідки вказували і працівникам поліції. Зазначив, що є загалом неконфліктною особою, колючо-ріжучих предметів при собі не носить. Наголосив суду на неодноразових порушеннях працівниками поліції його прав, зокрема права на захист, а також зазначив про грубе порушення працівниками поліції вимог закону при проведенні слідчої дії пред`явлення до впізнання. Вважає, що працівниками поліції проведено обшук за місцем його проживання за відсутності для цього правових підстав, зі спливом значного періоду часу після розслідуваної події, майже через три місяці, а також вилучено майно, яке жодного відношення до розслідуваних кримінальних правопорушень не має, так як згідно проведеної в межах кримінального провадження експертизи слідів крові на вилученому у нього одязі та взутті не виявлено. Наголосив суду, що до вчинення 17.03.2016 хуліганських дій та спричинення потерпілим тісних ушкоджень не причетний, доказів його причетності не здобуто і в ході досудового розслідування. Більше того, вважає, що докази, на які покликається прокурор, також не підтверджують його причетності та є недопустимими з урахуванням обставин, викладених його захисником в поданих письмових клопотаннях, які долучені до матеріалів справи, про визнання доказів недопустимими. Подані захисником клопотання про визнання доказів (відеозаписи з камер відеоспостереження, протоколи пред`явлення до впізнання за фотознімками, показання потерпілих, надані в порядку ст.225 КПК України) недопустимими підтримав.

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи допитаним судом безпосередньо в судовому засіданні в порядку ст.353 КПК України з чітким дотриманням вимог КПК України щодо необхідності приведення до присяги та попередження про кримінальну відповідальність, повідомив суду, що з обвинуваченим ОСОБА_5 не знайомий, бачить його вперше та останній не є особою, який спричинив йому та потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Щодо події 17.03.2016 зазначив, що у вказаний час разом із дружиною ОСОБА_6 та другом ОСОБА_8 відпочивали поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, що на вул. Пекарська, 50 у м. Львові. В той час невідомий чоловік, обличчя якого не бачив, бігав кругом озера та двічі зачепив (штовхнув) його дружину, тому на третій раз потерпілий ОСОБА_8 вирішив йому зробити зауваження та запропонував вибачитись перед жінкою, у зв`язку із чим між ними розпочалась перепалка, в ході якої невідомий вдарив ОСОБА_8 в плече, від чого останній впав на землю. Підбігши до друга та допомагаючи останньому встати із землі відчув удар предметом схожим на колючо-ріжучий в область плеча. Згодом відчув ще два удари гострим предметом, один в область грудної клітки, а другий в область лівого плеча. Потерпілий в судовому засіданні ствердно наголосив суду, що обвинувачений ОСОБА_5 не є тією особою, яка наносила тілесні ушкодження, на місці події його не бачив. Зазначив, що особа, яка наносила удари, по опису суттєво відрізняється від обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема це був чоловік молодого віку, років 30-35, мав шрам на обличчі з правої сторони, світло-сиве волосся, одягнутий в кросівки, спортивну куртку та штани темного кольору. Додав, що у відділенні поліції ОСОБА_5 бачив із спини та перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння помилково вказав на останнього при пред`явленні до впізнання, як на особу, яка спричинила йому 17.03.2023 року тілесні ушкодження. Сильно про це жалкує.

Будучи приведеним до присяги та попередженим про кримінальну відповідальність безпосередньо допитаний судом в порядку ст.353 КПК України потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні надав аналогічні потерпілому ОСОБА_7 показання щодо події 17.03.2016. Крім того, надав суду виправдувальні покази щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначивши, що останній не є особою, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження. Пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_5 раніше не знайомий, на місці події не бачив. Натомість особа, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження була молодого віку, близько 25-26 років, обличчя його добре не пам`ятає, так як він був одягнений у капюшон, а пора доби була темною близько 20-21.00 год., однак пригадує, що на відміну від обвинуваченого ОСОБА_5 зазначена особа мала кругле обличчя та шрам на щоці з правої сторони, русе волосся та був одягнений у спортивний костюм. Обвинуваченого вперше побачив у відділенні поліції при одночасному допиті, однак той стояв до нього спиною. При пред`явленні особи до впізнання за фото, будучи в стані алкогольного сп`яніння, про що адвокат наголошував слідчому, помилково вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка спричинила йому та потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження 17.03.2016 року тілесні ушкодження.

У зв`язку із наданими потерпілими показаннями безпосередньо в суді в порядку ст.353 КПК України захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 подано письмове клопотання про визнання недопустимими доказів звукозапису судового засідання, на якому потерпілі були допитані в порядку ст.225 КПК України. Згідно поданого письмового клопотання захисник обгрунтовував необхідність визнання недопустимим вказаного доказу тим, що допит потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в порядку ст.225 КПК України було проведено слідчим суддею за відсутності для цього відповідної правової підстави, за відсутності підозрюваного ОСОБА_5 та з врахуванням тих умов, що стороні захисту не були відкриті матеріали кримінального провадження, що перешкодило стороні захисту поставити потерпілим усі важливі для захисту питання. Крім того, захисник вважає, що вказані показання не можуть бути враховані судом, оскільки потерпілих було допитано в ході судового розгляду судом безпосередньо і саме такі виправдувальні показання потерпілих мають бути враховані судом при ухваленні рішення у справі (т.3 а.с.110-111). Вирішуючи заявлене клопотання суд враховує наступне.

Так, однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (п. 16 ч. 1ст. 7 КПК України). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК України).

Згідно зі ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо та не може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, а за ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав у судовому засіданні або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування. Виключення з цього принципу є можливими, але не можуть порушувати права захисту, які, як правило, вимагають, щоб обвинуваченому була надана адекватна та відповідна можливість викликати та допитати свідка проти нього, або коли свідок надає показання, або на наступних етапах провадження.

Однак, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Таким чином, положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

Положеннями ст.225 КПК України передбачено підстави та процедуру допиту під час досудового розслідування в судовому засіданні. Так, положеннями частини 1 вказаної статті передбачено, що у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я особи, її тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити її допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, стосовно якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такої особи в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб. У цьому випадку допит здійснюється у судовому засіданні в місці розташування суду або перебування хворої особи в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Відповідно до позиції ККС ВС, висловленої в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 127/19452/16-к, Провадження № 51-717км20, стаття 225 КПК України передбачає в певних випадках можливість судового допиту особи під час досудового розслідування, і такі показання є допустимими за умови дотримання порядку, передбаченого вказаною нормою права. Найбільш істотними складовими цього порядку є здійснення допиту перед суддею в судовому засіданні, участь сторін та дотримання правил допиту, передбачених для судового розгляду. На відміну від допиту в порядку ст. 225 КПК України, яка допускає допит за відсутності однієї зі сторін, допит під час судового розгляду справи по суті відбувається за обов`язкової участі сторін. Такий допит надає сторонам, зокрема, стороні захисту, можливість провести його більш ефективно, оскільки на цей час сторонам вже відомі елементи пред`явленого обвинувачення та докази отримані під час досудового розслідування.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_10 від 05 липня 2016 року у справі №463/1838/16-к, провадження №1-кс/463/551/16, задоволено клопотання сторони кримінального провадження слідчого СВ Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, за погодженням із прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 про допит потерпілих під час досудового розслідування в судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000954, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1ст.121,ч.4 ст.296 КК України. Та відповідно допитано потерпілих ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого з адресою: АДРЕСА_3 під час досудового слідства в судовому засіданні в приміщенні Личаківського районного суду м. Львова 05 липня 2016 року о 11:00 год.

Враховуючи зміст мотивувальної частини вищезазначеної ухвали суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя постановляючи таку був переконаний у наявності правових підстав та винятковості випадку для допиту потерпілих під час досудового розслідування в судовому засіданні. Згідно зазначеної ухвали вбачається, що при допиті потерпілих в порядку ст.225 КПК України була присутня сторона захисту, а саме захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 , який мав процесуальну можливість поставити потерпілим усі необхідні для захисту ОСОБА_5 питання. І очевидно, що такою можливістю скористався. Щодо відсутності на той час підозрюваного ОСОБА_5 при допиті потерпілих в порядку ст.225 КПК України, то слід зазначити, що у відповідності до положень абзацу 3 ч.1 ст.225 КПК України, неприбуття сторони, що була належним чином повідомлена про місце та час проведення судового засідання, для участі в допиті особи за клопотанням протилежної сторони не перешкоджає проведенню такого допиту в судовому засіданні.

Що ж стосується покликань сторони захисту на те, що допит потерпілих в порядку ст.225 КПК України проведено без відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, що унеможливило для сторони захисту поставити потерпілим усі важливі для захисту питання, то суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Положеннями статті 290 КПК України, яка регламентує підстави та процедуру відкриття матеріалів іншій стороні, зокрема частиною 1 вказаної статті передбачено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Аналіз вищезазначеного положення свідчить про те, що матеріали досудового розслідування підлягають відкриттю стороні захисту в порядку ст.290 КПК України лише в тому випадку, коли органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів у відповідному кримінальному провадженні. Власне допит потерпілих в порядку статті 225 КПК України в даній справі і був спрямований на збір таких доказів, які в сукупності з іншими доказами були б достатніми для вчинення відповідної дії в порядку ч.1 ст.290 КПК України. А тому відповідні матеріали досудового розслідування не могли бути відкритими захиснику в порядку ст.290 КПК України перед допитом потерпілих відповідно до ст.225 КПК України.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недопустимим доказом звукозапису судового засідання, на якому потерпілі були допитані в порядку ст.225 КПК України чи самих показань потерпілих, наданих в порядку ст.225 КПК України, оскільки, як зазначено вище, допит потерпілих в порядку ст.225 КПК України проведено за наявності для цього правових підстав та з чітким дотриманням процедури. А тому в задоволенні клопотання захисника суд відмовляє.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про визнання недопустимим доказу показання потерпілих, наданих в порядку ст.225 КПК України, суд керуючись положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України та принципу безпосередності дослідження доказів ввважає за можливе не враховувати такі показання при ухваленні рішення у справі. Оскільки судом було здійснено допит потерпілих безпосередньо в судовому засіданні в порядку ст.353 КПК України. З наданих в судовому засіданні показань встановлено, що потерпілі фактично змінили свої надані в порядку ст.225 КПК України обвинувальні покази щодо ОСОБА_5 на виправдальні. Зазначену поведінку в частині зміни показів обгрунтували перед судом. Крім того, покази таких, надані безпосередньо в судовому засіданні, перебувають в логічному та послідовному зв`язку із показами, допитаних в судовому засіданні свідків, як сторони захисту, так і сторони обвинувачення, а також іншими доказами. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що у випадку встановлення факту дачі завідомо неправдивих показань законодавством передбачена процедура притягнення до відповідальності за таке.

Окрім цього, суд знаходить неналежним доказ відеозапис на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано одночасний допит потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_5 . Так, згідно ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. З матеріалів справи вбачається, що до проведення одночасного допиту обвинувачений ОСОБА_5 не давав показань, тому підстав для проведення одночасного допиту осіб у слідчого не було. Із самого відеозапису вбачається, що фактично було проведено допит потерпілого, а не одночасний допит осіб, тобто слідча дія підмінена іншою. Також слід звернути увагу, що обвинувачений весь час стоїть спиною до потерпілого і останній не бачачи його в лице ніби-то впізнає ОСОБА_5 як особу, що заподіяла потерпілим тілесні ушкодження. Разом з тим, в судовому засіданні потерпілий стверджує, що обвинувачений не вчиняв інкримінованого йому злочину і категорично заперечує його присутність на місці події. Під час проведення допиту, присутні учасники звертають увагу, що потерпілий перебуває в стані алкогольного сп`яніння, на що останній не реагує. Натомість, в засіданні дає показання, що дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння під час допиту. Не спростовує таких обставин, висновок медичного огляду для встановлення факту стану сп`яніння, оскільки такий надано по спливу більше двох годин після перебування потерпілого у відділку поліції. Крім цього, з відеозапису вбачається, що слідчим складається протокол слідчої дії, але такий стороною обвинувачення не долучено до матеріалів справи.

Виправдувальні покази щодо обвинуваченого ОСОБА_5 було надано в судовому засіданні і свідками обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та свідком захисту ОСОБА_14 .

Так, із показань допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , вахтера в гуртожитку №2 ветеринарного університету, встановлено, що очевидцем події 17.03.2016 не була, про що також зазначала і працівникам поліції. З обвинуваченим ОСОБА_5 раніше не знайома та ніколи не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , дружина потерпілого ОСОБА_7 , надала суду покази щодо події, яка мала місце 17.03.2016, аналогічні показам потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_5 зазначила, що це не він спричинив потерпілим тілесні ушкодження, на місці події був також не він, а інша особа, обличчя якої вона не роздивилась, так як він був в капюшоні та одягнутий у спортивний костюм. Обвинуваченого вперше побачила у відділенні поліції на фото, яке їй було пред`явлено для впізнання.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала суду наступні показання. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 є її сусідом, знає його з 2000 року, обвинувачений є спокійною особою. Вказала, що обвинувачений ОСОБА_5 періодично займався спортом та бігав поблизу озера на території Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького. Ввечері 17.03.2023 року близько 21.00 год. гуляла разом із собакою та знайомою поблизу озера. Бачила неприємну компанію молодиків, які нецензурно виражалися, розмахували руками та поводили себе агресивно. Повідомила, що впізнати зараз їх не зможе, оскільки не пам`ятає облич. Коли гуляла, зустріла обвинуваченого ОСОБА_5 , який бігав поблизу озера, та запитала останнього чи з`явилось світло в будинку, так як його в той день вимкнули. Після ОСОБА_5 , зустріла зазначену компанію, а сам ОСОБА_5 покинув територію ветеринарної академії. Після цього ще трохи гуляла біля озера. Безпосереднім очевидцем події 17.03.2016 року не була, дізналась про таку від сусідів на наступний день. Про наведені обставини повідомляла і працівникам поліції.

Прокурором в судовому засіданні пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України, обґрунтовано зібраними в ході досудового розслідування та долученими до матеріалів кримінального провадження наступними доказами, які судом досліджені та оцінені.

Згідно рапорту ЄО № 5775 від 17.03.2016, складеного уповноваженою особою Личаківського РВ ЛМУ ГУ УМВС України у Львівській області (т.2 а.с.67), встановлено, що 17.03.2016 о 22:42:00 на лінію 102 надійшло повідомлення від лікаря ТП № 2, який повідомив, що бригада ШМД №50 о 21.30 год. доставила гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає по АДРЕСА_4 , зі слів дружини о 21.00 год. йому наніс ножові поранення невідомий на вул. Пекарська, 50, госпіталізований у хірургічне відділення.

Згідно рапорту ЄО № 5768 від 17.03.2016, складеного уповноваженою особою Личаківського РВ ЛМУ ГУ УМВС України у Львівській області (т.2 а.с.68), встановлено, що 17.03.2016 о 21:09:00 на лінію 102 надійшло повідомлення від диспетчера ШМД ОСОБА_15 про те, що на вул. Пекарська, 50, невідомі особи нанесли ножове поранення в область грудної клітки мужчині 34 роки.

Згідно рапорту ЄО № 5781 від 17.03.2016, складеного уповноваженою особою Личаківського РВ ЛМУ ГУ УМВС України у Львівській області (т.2 а.с.69), встановлено, що 17.03.2016 о 23:40:00 на лінію 102 надійшло повідомлення від лікаря про те, що в травмпункт №2 на вул. Навроцького, 23 було доставлено гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає АДРЕСА_5 . Тілесні ушкодження отримав внаслідок побиття невідомим на вул. Пекарська, 50. Діагноз різані рани верхньої третини правого плеча. Клінічне сп`яніння.

У відповідності до протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.03.2016 (т.2 а.с.76), складеного оперуповноваженим Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, гр. ОСОБА_8 повідомив, що 17.03.2016 близько 20.30 год. за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 50, на території Львівського національного університету ім. Гжицького біля озера невідомий мужчина віком 25-30 років спричинив йому тілесні ушкодження ножем або іншим гострим предметом в область лівого плеча. В графі «Чи бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами» зазначив ствердно «так», однак конкретних прикмет особи, що спричинила тілесні ушкодження не зазначив.

На підставі зазначеного вище слідчим Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 17.03.2016 внесено відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а 18.03.2016 за ч.4 ст.296 КК України за фактом вчинення невідомою особою 17.03.2016 хуліганських дій щодо ОСОБА_8 , що стверджується долученими до матеріалів справи витягами є ЄРДР (т.2 а.с.65).

Протоколом огляду місця події від 17.03.2016 року та фототаблицею до нього (т.2 а.с.70-74) встановлено, що слідчим Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 в присутності двох понятих у відповідності до ст.ст.104,105,106,234,235,223 КПК України проведено огляд місця події за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 50 (частина площадки навпроти центрального входу у Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького, між 3 та 4 колонами з ліва на право, а також частина прибудинкової території між адміністративною будівлею університету та озером). В ході огляду виявлено та вилучено змив речовини бурого кольору.

Протоколом огляду місця події від 17.03.2016 (т.2 а.с.75) встановлено, що слідчим Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_17 в присутності двох понятих у відповідності до ст.ст.104,105,106,234,235,223 КПК України проведено огляд місця події за адресою: м. Львів, вул. Навроцького (приміщення першого поверху 8-ї клінічної лікарні м. Львова, куди був доставлений потерпілий ОСОБА_8 ). В ході огляду виявлено та вилучено належний ОСОБА_8 одяг з нашаруванням речовини бурого кольору.

18.03.2016 потерпілий ОСОБА_8 в добровільно порядку надав слідчому свій светр білого кольору, двосторонню куртку чорного кольору та просив такі долучити до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу, про що подав відповідну письмову заяву (т.2 а.с.77).

З метою визначення ступеня тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень внаслідок кримінального правопорушення на підставі постанови слідчого у справі від 25.03.2016 було проведено судово-медичну експертизу. Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта № 165/16 від 18.04.2016 року, наданого судово-медичним експертом завідувачем відділення СМЕ при 8-й МКЛ ОСОБА_18 (стаж роботи 31 рік, вища категорія) встановлено, що у гр. ОСОБА_7 було одне проникаюче поранення лівої половини грудної клітки з поступленням крові та повітря у плевральну порожнину. Воно було небезпечним для життя на момент заподіяння та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Крім цього, у нього було поранення м`яких тканин лівого плеча, котре мало ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Обидва ушкодження заподіяні колюче-ріжучим чи подібним до нього знаряддям, не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту, могли утворитися 17 березня 2016 року. Більш конкретно надати характеристику травмуючого знаряддя можливо при проведенні медико-криміналістичної експертизи речових доказів. Обидва ушкодження, що були у гр. ОСОБА_7 знаходились в ділянках тіла, доступних для їх нанесення власноручно (т.2 а.с.90-91).

З метою визначення ступеня тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок кримінального правопорушення на підставі постанови слідчого у справі від 25.03.2016 було проведено судово-медичну експертизу. Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта № 703 від 04.05.2016 року, наданого судово-медичним експертом лікарем ОСОБА_19 (стаж роботи 19 років, категорія вища, 4 кваліфікаційний клас) встановлено, що у гр. ОСОБА_8 на момент проведення судово-медичної експертизи виявлено рубець, який являється слідом загоєної рани, на лівому плечі. Категорично визначитись про механізм, характер, давність виникнення рани без наданої медичної документації про первинний огляд в медичному закладі не можна. Але не виключається, що рана могла виникнути 17 березня 2016 року від дії гострого предмета. Рана відноситься до легкого тілесного ушкодження (т.2 а.с.92).

Згідно наданого лікарем судово-медичним експертом-криміналістом ОСОБА_20 за результатами проведення на підставі постанови слідчого від 25.03.2016 судово-медичної експертизи одягу гр. ОСОБА_8 висновку №119/2016-мк та фототаблиці до нього встановлено, що при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу гр. ОСОБА_8 було виявлено: на задній поверхні лівого рукава куртки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на задній поверхні лівого рукава светра одне наскрізне колото-різане пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух, або два леза, одне з яких було притуплене. Беручи до уваги висновок експерта №703-16 судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_8 від 04.05.2016 можна вважати, що колото-різані пошкодження на одязі співпадають за локалізацією з раною, виявленою на його тілі (т.2 а.с.93-97).

Крім того, згідно наданого лікарем судово-медичним експертом-криміналістом ОСОБА_20 за результатами проведення на підставі постанови слідчого від 25.03.2016 судово-медичної експертизи одягу гр. ОСОБА_7 висновку №118/2016-мк та фототаблиці до нього встановлено, що при судово-медичній експертизі у відділенні судово-медичної криміналістики одягу гр. ОСОБА_7 було виявлено: на зовнішній поверхні лівого рукава куртки одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці куртки зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, на зовнішній поверхні лівого рукава спортивної кофти одне наскрізне колото-різане пошкодження, на спинці спортивної кофти зліва одне наскрізне колото-різане пошкодження, які утворились від дії гострого плоского колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, який мав одне лезо та обух, або два леза, одне з яких було притупленим. Крім того, на експертизу було надано джемпер, футболку та труси, які були повністю розрізаними, з дефектами тканини, а також були трикотажними, тому в сукупності даних ознак не досліджувались. Беручи до уваги висновок експерта № 165/16 судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_7 від 18.04.2016 року та враховуючи можливість одягу до деякого зміщення на тілі можна вважати, що колото-різані пошкодження на куртці та на спортивній кофті співпадають з ранами, виявленими на його тілі (т.2 а.с.98-102).

Для проведення імунологічної експертизи у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 12.04.2016 року у приміщенні ЛОБСМЕ відібрано зразки крові, про що слідчим складено протоколи отримання зразків для експертизи від 12.04.2016 року (т.2 а.с.119-123). Згідно висновків експерта №463/2016-ім та №464/2016-ім від 12.04.2016 встановлено, що кров гр. ОСОБА_7 , 1982 року народження, відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр. ОСОБА_8 , 1987 року народження, відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО.

Висновком експерта №465/2016-ім, складеним експертом-імунологом судовим ОСОБА_21 за результатами проведеної 15.04.2016 на підставі постанови слідчого від 25.03.2016 судово-медичної експертизи ватного тампону, просоченого речовиною бурого кольору, доставленого для дослідження встановлено, що на основі даних судово-медичного дослідження речового доказу встановлено, що кров гр. ОСОБА_7 , 1982 року народження, відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров гр. ОСОБА_8 , 1987 року народження, відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У слідах на ватному тампоні, просоченого речовиною бурого кольору, доставленою для дослідження (об`єкт №1), виявлена кров людини групи А А з ізогемаглютиніном анти-В, супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО, яка може походити від гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_8 , так і від будь-якої особи з такою ж груповою характеристикою крові за ізосерологічною системою АВО (т.2 а.с.103-107).

Зазначеними вище доказами, на думку суду, підтверджується факт існування події 17.03.2016 та вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України, щодо потерпілих гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 , однак такими жодним чином не стверджується причетність до вчинення вказаних кримінальних правопорушень обвинуваченого ОСОБА_5

03.06.2016 у період часу з 10.30 год. до 12.00 год. слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_16 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2016 проведено обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено протокол обшуку від 03.06.2016. В ході проведення обшуку виявлено та вилучено: спортивні штани чорного кольору із надписом «boss», 2 пари взуття «кельвін кляйн» із білою підошвою та шнурками, одну пару спортивного взуття темно-синього кольору із надписом «limited», одну пару спортивного взуття голубого кольору, пара спортивного взуття чорного кольору із частково білою підошвою із надписом «сальвадорефірагамо», пару взуття темно-синього кольору із білою підошвою із надписом «даньяноалєсандрінні», пару взуття із надписом «баракуда», пару взуття із надписом «Біблас», пару взуття «dkny», пластикову картку «приват банку № 346255, паспорт України, виданий на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_1 , планшет у пошкодженому стані марки «APPLE», спортивний костюм, що складається із штанів та куртки із надписом «climalite» марки «адідас» (т.2 а.с.125-128).

03.06.2016 у період часу з 13.00 год. до 13.30 год. слідчим СВ Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.05.2016 проведено обшук у квартирі за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_6 , про що складено протокол обшуку від 03.06.2016 року. В ході проведення обшуку виявлено та вилучено: пару кросівок марки «адідас» (т.2 а.с.130-132).

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що вилучене в обвинуваченого ОСОБА_5 під час проведення обшуків майно та речі мають якесь відношення до вчинених кримінальних правопорушень. Більше того, згідно з висновком експерта №801/2016-ім від 04.07.2016 року, у слідах на кросівках adidas, на кросівках dkny, на парі черевик DanieleAlessandrini, на чорних кросівках «SalvatoreFerraramo», на спортивній куртці, на двох парах спортивних штанів, на кросівках Limited нa парі кросівок CalvinKlein крові не виявлено. Зазначені обставини, а також те, що вилучені в ході обшуків пластикова платіжна банківська картка, паспорт громадянина України та планшет також не містять слідів інкримінованого злочину було підставою для скасування арешту на вказане майно ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.08.2016. І вказаних обставин прокурор при вирішенні судом питання про скасування арешту з майна не оспорював.

Оцінюючи оглянуті в судовому засіданні, долучені до матеріалів справи разом із протоколами огляду предметів від 07.04.2016 (т.2 а.с.79,82,85) та постановами про визнання їх речовими доказами від 07.04.2016 (т.2 а.с.80,83,86) відеозаписи із камер відеоспостереження з ОСББ м. Львів, вул. Тершаківців, 1Б, з Мисливського магазину «бекас» АДРЕСА_7 та з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 », м. Львів, вул. Чернігівська, 34, відеофайли з якими записані на відповідних оптичних дисках, які долучені до матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що в ході огляду (відеоперегляду) встановлено, що на таких не зафіксовано ні події злочину, ні тим більше відомостей, які б свідчили про причетність до вчинення таких обвинуваченого ОСОБА_5 .

Крім того, варто зазначити про те, що такі відеозаписи були надані володільцем інформації на запит слідчого, що стверджується долученими до матеріалів справи супровідними листами (т.2 а.с.78,81,84).

Захисником підозрюваного ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 подано письмове клопотання про визнання вказаних вище доказів відеозаписів із камер відеоспостереження недопустимими (т.3 а.с.94-95). Обгрунтовуючи недопустимість вказаних доказів захисник зазначає про те, що вказані вище відеозаписи є копіями, а тому

встановити технологічні властивості відеофонограми (ознаки монтажу, порушення

безперервності запису, стирання, обрізання тощо) неможливо. При цьому в ході досудового слідства ні оригінал запису, ні записуючий пристрій та

їх місцезнаходження встановлені не були, а на стадії судового розгляду такі можливості

були вичерпані через сплив достатнього часу з моменту події. Крім того, звернув увагу суду на той факт, що такі відеозаписи були створені 18 березня

2016 р., 9:15:48, 29 березня 2016 р., 14:55:44, 29 березня 2016 р., 15:00:21, 17 березня 2016

р., 23:44:30 та 17 березня 2016 р., 23:32:16, тобто значно пізніше ніж була сама подія

злочину. А тому, на думку сторони захисту, такі відеозаписи не можуть бути використані як

належний доказ, тобто як такий, що здатний своїм змістом встановлювати факти та

обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Оцінюючи вказані покликання сторони захисту суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того,розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій його було надано. Сторона кримінального провадження, якій надано речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Таким чином, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ може бути надано стороні кримінального провадження добровільно або на підставі судового рішення.

Вказане підтверджує отримання зазначених відеозаписів у встановлений законом процесуальний порядок.

Доводи захисника про недопустимість відеозаписів як доказу з тих підстав, що представлені відеозаписи є не оригіналом документа, а його копією, на думку суду, є непереконливими з огляду на таке.

Документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст. 99 КПК є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали відеозапису та електронні носії інформації.

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 № 8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документа може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Тобто, один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD диски з відеозаписами з камер відеоспостереження були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що надані оптичні диски містять електронні документи, створені не камерою відеоспостереження у зазначений час.

Твердження сторони захисту щодо можливого пошкодження чи монтажу файлів з відеозаписами не грунтуються на об`єктивних даних щодо таких фактів. Ознаки пошкодження чи монтажу не підтверджені доказами у справі, не обґрунтовуються технічними висновками спеціалістів. Об`єктивних даних про такі факти суду стороною захисту не надано.

Сторона захисту в цьому кримінальному провадженні не зверталася до суду з клопотанням про витребування та дослідження в судовому засіданні первинного носія відеозапису, за допомогою якого він був виготовлений. Відеозапис був відтворений у судовому засіданні та з огляду на те, що учасники провадження в порядку ст. 242 КПК не заявили клопотання про проведення судово-технічної експертизи досліджених судом електронних документів, зміст відеозапису не викликав обґрунтованих сумнівів у його достовірності.

Вказані висновки суду також відповідають і позиції ККС ВС, висловленій у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 333/1539/16-к, провадження № 51-5646км20.

А тому з наведених вище підстав в клопотанні захисника про визнання вказаних відеозаписів з камер відеоспостереження недопустимим доказом суд відмовляє.

Поряд з цим з урахуванням досліджених судом обставин та доказів суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання недопустимими таких доказів, як протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016 потерпілому ОСОБА_7 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 потерпілому ОСОБА_8 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 свідку ОСОБА_6 виходячи з наступного.

Правила ст. 228 КПК установлюють вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, недотримання яких має наслідком визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК.

Відповідно до положень ч.1-2 ст.228 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються.

Поряд з цим, положеннями ч.6-7 ст.228 КПК України передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання. Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

ККС ВС в постанові від 03 серпня 2021 року у справі № 761/6970/14-к, провадження № 51-5694км20, надаючи правовий наліз положенням ч.6 ст.228 КПК України зазначив про те, що закон допускає впізнання за фотознімками або матеріалами відеозапису в разі необхідності, тобто за реальної неможливості забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню.

З долученого до матеріалів справи протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 та довідки до нього (т.2 а.с.133-135) вбачається, що свідку ОСОБА_6 було пред`явлено до впізнання п`ять фотознімок осіб чоловічої статі, серед яких вона впізнала особу під № 2 ОСОБА_5 . При цьому, будучи допитаною судом безпосередньо в судовому засіданні повідомила, що обвинувачений ОСОБА_5 не є тією особою, яка спричинила потерпілим тілесні ушкодження, зазначена особа була значно молодшою за обвинуваченого ОСОБА_5 та мала шрам на обличчі з правої сторони.

Крім того, представлені фотознімки осіб в порушення ч.7 ст.228 КПК України мають різкі відмінності між собою за іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення, зокрема особи на фотознімках мають різкі відмінності у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню. Зокрема, як встановлено судом в судовому засіданні з пояснень захисника та представлених ним документів, що не спростовано прокурором, на фотографії в протоколі ОСОБА_5 36 року і ця фотографія зроблена за 10 років до впізнання (т.2 а.с.147-148). Відомості про те, у якому віці перебували інші особи, які зображені на інших фотографіях, у протоколі відсутні. В свою чергу особи на фото №3 та №5 є значно старшими за ОСОБА_5 на фото № 2. Особи зображені на фотографіях №3 та №5 є значно грубшої статури ніж Кардаш на фото №2. За формою носа мінімальну схожість осіб на фото №1 та №2. Інші ж особи мають різкі відмінності з фото № 2 ОСОБА_5 по формі та розміру носа. На відміну від інших особа на фото № 1 має видиму щетину. Є між особами і різні відмінності в одязі, так особи на фото №1 та №2 одягнуті в темні футболки, а особи на фото №3 №4 та № 5 в світлих сорочках в клітинку. Особи на фото № 4 та № 5 сфотографовані в розвороті 3/4.

При зазначенні зовнішнього вигляду та прикмет особи, за якими свідок може впізнати її, зазначено в загальному, без жодної деталізації, що за рисами обличчя та волосся. Однак, які це саме риси та в чому вони полягають в протоколі не зазначено. Що стосується опису ознак, за якими свідок впізнав ОСОБА_5 , то вони мають також лише загальний характер зазначено, що впізнав за рисами обличчя, по волоссі, стрижці та формі лиця.

Не містить зазначений протокол і відомостей про реальну неможливість забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню, тобто ОСОБА_5 .

З аналогічних підстав підлягає визнанню як недопустимий доказ протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2016 потерпілому ОСОБА_8 (т.2 а.с.136-138) та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.06.2016 потерпілому ОСОБА_7 (т.2 а.с.140-142), згідно яких потерпілим було пред`явлено до впізнання ідентичні, що і свідку ОСОБА_6 , п`ять фотознімок осіб чоловічої статі. Серед вказаних фотознімків потерпілі теж вказали на той, на якому був зображений обвинувачений ОСОБА_5 , однак як пояснили в судовому засіданні самі потерпілі на ОСОБА_5 вказали випадково, не дивлячись, оскільки перебували в стані сп`яніння, протокол також підписали не дивлячись. Будучи допитаними судом безпосередньо в судовому засіданні повідомили суду, що обвинувачений ОСОБА_5 не є тією особою, яка спричинила їм тілесні ушкодження, зазначена особа була значно молодшою за обвинуваченого ОСОБА_5 та мала шрам на обличчі з правої сторони.

З наведених підстав клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про визнання недопустимим доказом протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками підлягає до задоволення (т.3 а.с.65-67).

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, та прийшов до наступного висновку. Представлені стороною обвинувачення та досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні докази, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними на підтвердження такої обставини, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, як подія кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст.91 КПК України). Поряд з цим, представлені стороною обвинувачення докази в своїй сукупності суд вважає недостатніми для доведення такої обставини як винуватість (причетність) саме особи обвинуваченого ОСОБА_5 (п.2 ч.1 ст.91 КПК України) до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України, яка підлягає обов`язковому доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Отже, аналізуючи і оцінюючи зібрані та досліджені у кримінальному провадженні докази, кожний з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України, вчинені обвинуваченим ОСОБА_5 .

Відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

При цьому, суд при реалізації сторонами кримінального провадження принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і доведення перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст.7 КПК України), зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

У відповідності до конституційно закріпленого в ч.3 ст.62 Конституції України та ч.ч.2-4 ст.17 КПК України положення, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У відповідності до позиції, висловленої в Рішенні Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 (абзаци перший третій пункту 4 мотивувальної частини), елементом принципу презумпції невинуватості є принцип indubioproreo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В ході змагального судового розгляду вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , керуючись стандартом доведення (стандартом переконання) вини особи поза розумним сумнівом, визначеним ч.ч.2,4 ст.17 КПК України, та на необхідності дотримання якого вказує колегія суддів Другої судової палати Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 січня 2020 року при розгляді справи №757/17019/17 (провадження №51-2568км19), суд вважає, що не здобуто жодних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.

Покликання сторони обвинувачення, що саме ОСОБА_5 вчинив дані кримінальні правопорушення за обставин, які містяться в обвинувальному акті, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином, стороною обвинувачення не доведено і дослідженими доказами не підтверджено, що ОСОБА_5 вчинив хуліганство, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, а також спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

У зв`язку із чим виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_5 з підстави недоведеності, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України, вчинені обвинуваченим, і вичерпані можливості отримати такі докази.

В межах кримінального провадження цивільний позов не заявлено.

По справі процесуальні витрати не понесено.

Накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_24 від 07.06.2016 року у справі № 463/2684/16-к, провадження № 1-кс/463/515/16 (т.2 а.с.146) арешт на майно, а саме: спортивні штани чорного кольору із надписом «boss», 2 пари взуття «кельвін кляйн» із білою підошвою та шнурками, одну пару спортивного взуття темно-синього кольору із надписом «limited», одну пару спортивного взуття голубого кольору, пара спортивного взуття чорного кольору із частково білою підошвою із надписом «сальвадорефірагамо», пару взуття темно-синього кольору із білою підошвою із надписом «даньяноалєсандрінні», пару взуття із надписом «баракуда», пару взуття із надписом «Біблас», пару взуття «dkny», пластикову картку «приват банку № 346255, паспорт України, виданий на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_1 , планшет у пошкодженому стані марки «APPLE», спортивний костюм, що складається із штанів та куртки із надписом «climalite» марки «адідас», скасовано ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_25 від 15.08.2016 року у справі №463/3590/16-к, провадження №1-кп/463/288/16.

Строк дії застосовуваного до обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.02.2017 року запобіжного заходу у вигляді особистої поруки закінчився. Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу на даний час суд не вбачає підстав.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження по справі не застосовувались.

По справі наявні речові докази, питання про долю яких підлягає вирішенню у відповідності до положень статті 100 КПК України, а саме: три оптичні диски, на яких записано файли із камер відеоспостереження необхідно зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Речовий доказ згідно постанови про визнання, прилучення до справи речових доказів від 07.04.2016, а саме: оптичний диск, на якому записано файли із камер відеоспостереження з ОСББ АДРЕСА_8 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ згідно постанови про визнання, прилучення до справи речових доказів від 07.04.2016, а саме: оптичний диск, на якому записано файли із камер відеоспостереження з Мисливського магазину «бекас» АДРЕСА_7 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ згідно постанови про визнання, прилучення до справи речових доказів від 07.04.2016, а саме: оптичний диск, на якому записано файли із камер відеоспостереження з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_6 », АДРЕСА_9 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Личаківський районний суд м. Львова.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1