ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

22 вересня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, в обґрунтування якого зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 не зникли та існувати не перестали.

В судовому засіданні сторона захисту зазначила, що всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені, у зв`язку з чим заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та захисники і обвинувачений просили застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Крім того, захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, яке підтримали захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 , про витребування з МКБ №1 Одеської міської ради інформації про обстеження ОСОБА_6 в період з 11.03.2022 по 12.03.2022 року (проведення флюорографії та можливо інших обстежень). Клопотання захисник обґрунтовує тим, що при проведенні згаданого обстеження було виявлено перелами ребер у обвинуваченого, тому з урахуванням того, що ОСОБА_6 заявив, що до нього застосовані були під час досудового розслідування побиття, то витребувана інформація вплине на розгляд даного кримінального провадження.

Прокурор заперечив проти поданого клопотання, зазначивши, що такі дані захист вправі витребувати в рамках кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР на підставі ухвали суду від 25.08.2022 року та у якому здійснюється досудове розслідування слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР.

Заслухавши сторони судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст.199 КПК України (далі КПК), якими суд керується в силу положень ч.2 ст.331 КПК, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставини, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

При цьому слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за які передбачено покарання у тому числі у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий. Крім того, судом враховується, що згідно обвинувачення ОСОБА_6 ставиться у вину співробітництво із ФСБ держави агресора. Зазначені обставини на переконання суду беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, та продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення і, ці ризики є доведеними прокурором.

Судом вже наголошувалось, що зазначені стороною захисту обставини не дають підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 на більш м`який, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність застосування такого запобіжного заходу (перебуваючи на волі може переховатися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення).

Більш того, судом зазначається, що сторона захисту постійно заявляючи позицію про зміну запобіжного заходу до обвинуваченого та стверджуючи, що суд необґрунтовано приймає рішення, якими продовжує тримання під вартою ОСОБА_6 , жодного разу не скористалась своїм правом на оскарження рішень суду до апеляційного суду, який перевірив би законність прийнятих судом рішень та обґрунтованість доводів сторони захисту з цього приводу.

Таким чином, встановлені обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може переховатися від суду та продовжити свою злочинну діяльність, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_6 , того, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

При вирішенні питання розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, судом враховується позиція апеляційного суду, висловлена в ухвалі від 07.04.2023 року, згідно якої застава у меншому розмірі ніж 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, як альтернатива триманню під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому, визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід продовжує свою дію у розмірі, визначеному в ухвалі Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 року.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про витребування з МКБ №1 Одеської міської ради інформації про обстеження ОСОБА_6 в період з 11.03.2022 по 12.03.2022 року (проведення флюорографії та можливо інших обстежень) суд дійшов наступних висновків.

Так, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2022 року розглянуто заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до нього заборонених засобів пливу на стадії досудового розслідування кримінального провадження № 0000050 від 05.04.2022 року та доручено керівнику Одеської обласної прокуратури, в порядку ст.214 КПК України, провести перевірку зазначеної заяви обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно відповіді, яка надійшла з Одеської обласної прокуратури за вх. № 60256/22 від 06.09.2022 року, обласною прокуратурою до ЄРДР внесені відомості за зверненням ОСОБА_6 та розпочато кримінальне провадження № 0000285 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. Проведення досудового розслідування доручено слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаїв.

Захисник ОСОБА_5 у своєму клопотанні просить постановити ухвалу про надання інформації про обстеження ОСОБА_6 в період з 11 по 12 березня 2022 року в МКБ№1, а саме проведення флюорографії та інших обстежень, однак, суд нагадує захиснику, що зазначені обставини є предметом перевірки вже зареєстрованого кримінального провадження за № 0000285 від 01.09.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, яке знаходиться на стадії досудового розслідування та перевірка викладених в заяві про вчинення кримінального правопорушення фактів триває.

При цьому, слід наголосити, що в рамках даного кримінального провадження суд не вправі робити будь-які висновки щодо тих обставин, які встановлюються в іншому кримінальному провадженні. В такому випадку це виглядатиме як перебирання судом на себе функції сторони обвинувачення, що є неприпустимим в розумінні положень кримінального процесуального закону та практики ЄСПЛ і, такий висновок ґрунтується на наступному.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» ЄСПЛ зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК, а в ч. 6 цієї статті закріплено обов`язок суду створити, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 93 КПК сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Кримінальне процесуальне законодавство не наділяє суд першої інстанції повноваженнями здійснювати запити стосовно інформації в кримінальних провадженнях, які перебувають на стадії досудового розслідування.

Пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями, відповідно до КПК, передбачає порядок вирішення порушеного захисником питання, зокрема, в даному випадку, шляхом подання відповідних клопотань та оскарженням рішень, за результатами розгляду цих клопотань, що дає можливість досягнути необхідну ціль, відповідно до глави 26 КПК України вирішення скарг на дії, рішення чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування відноситься до компетенції слідчих суддів та заявлення клопотань у самостійному кримінальному провадженні за № 0000285 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, передбачено ст. ст. 220,221 КПК України. Крім того, законодавством передбачений механізм оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у главі 26 КПК України у ст.ст. 303-308 КПК України.

Відтак, з огляду на викладене, суд роз`яснює, що сторона захисту вправі звернутися з таким клопотанням до слідчого, слідчого судді в рамках кримінального провадження за №0000285 від 01.09.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Керуючись ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 листопада 2023 року.

Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.04.2023 року у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 3721500 (три мільйони сімсот двадцять одна тисяча п`ятсот) гривень обвинуваченому ОСОБА_6 , залишити без змін.

Строк дії ухвали суду в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на обвинуваченого обов`язків, в разі внесення застави, становить до 20 листопада 2023 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про витребування з МКБ №1 Одеської міської ради інформації про обстеження ОСОБА_6 в період з 11.03.2022 по 12.03.2022 року (проведення флюрографії та можливо інших обстежень) відмовити.

Роз`яснити стороні захисту, що вони вправі звернутись з таким клопотанням до слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000285 від 01.09.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/6898/22

Номер провадження № 1-кп/ 522/1086/23

Головуючий суддя ОСОБА_1