КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 21 вересня 2023 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Завод Київкомбікорм» - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року,

за участі:

представника власника майна адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 та накладено арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження на майно, яке належить ТОВ «Завод Київкомбікорм», а саме на цілісний майновий комплекс за адресою місто Київ, вулиця Кирилівська, 98, загальною площею 22 145, 20 кв. м.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ТОВ «Завод Київкомбікорм» - адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив, поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою залишити без задоволення клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що керуючий санацією ТОВ «Завод Київкомбікорм» арбітражний керуючий ОСОБА_7 не був присутнім під час розгляду клопотання 19 грудня 2022 року, про існування оскаржуваного рішення стало відомо під час виконання своїх обов`язків як керуючого санацією, апеляційну скаргу подано 01 вересня 2023 року.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною та невмотивованою, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що клопотання подано не уповноваженою особою, оскільки Товариство не перебуває у статусі юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, відтак Товариство є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, відтак клопотання уповноважений подати лише прокурор.

Крім того, арештоване майно не є предметом кримінального правопорушення, оскільки предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України є неправомірна вигода, а речовими доказами в кримінальному провадженні - оцінка, виконана суб`єктом злочину (оцінювачем).

Слідчим суддею, необґрунтовано необхідність арешту нерухомого майна, не вказано правову підставу для арешту цього майна, не обґрунтовано можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що в провадженні Господарського суду м. Києва здійснюється розгляд заяви ТОВ «Буддевелопмент Київ» до ТОВ «Завод Київкомбікорм» про банкрутство.

26 квітня ухвалою Господарського суду м. Києва введено процедуру санації Товариства.

Також, через накладений арешт, Товариство обмежено в реалізації свого права, що не відповідає інтересам держави та суспільства.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки, керуючого санацією ТОВ «Завод Київкомбікорм» арбітражного керуючого ОСОБА_7 не повідомлено про час розгляду клопотання 19 грудня 2022 року, про існування оскаржуваного рішення стало відомо під час виконання своїх обов`язків як керуючого санацією, апеляційну скаргу подано 01 вересня 2023 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 03 грудня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001349, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Як зазначено у клопотанні органу досудового розслідування, ТОВ «Комплекс Агромарс» під час здійснення господарської діяльності укладено з банківськими установами ряд кредитних договорів, що забезпечені низкою договорів застави (іпотеки) укладених банківськими установами з ТОВ «Комплекс Агромарс», ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод», ТОВ «Курганський бройлер», ТОВ «Завод Київкомбікорм», а також ОСОБА_8 .

Органом досудового розслідування встановлено, що право вимоги за кредитними договорами та договорами на їх забезпечення неодноразово відступлено банками до різних фінансових компаній, зокрема до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», яке надалі відступило право вимоги до ТОВ «Інтер Вей Капітал», яке надалі відступило право вимоги до ТОВ «Олімп Фінанс Груп».

Також, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Інтер Вей Капітал» є громадянин України ОСОБА_9 , якому належить 50% частки статутного капіталу в даній юридичній особі.

Відповідно до інформації УІАП ГУ НП в Київські області відносно ОСОБА_9 до суду скеровано обвинувальний акт про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 306-2, ч. 2 ст. 189 КК України.

В результаті вказаних відступлень права вимоги, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» і ТОВ «Олімп Фінанс Груп» здійснено звернення стягнення на частину предметів іпотек в результаті явного заниження ринкової вартості відповідного майна.

16 грудня 2022 року заступником начальника слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 винесено постанову про призначення товарознавчої експертизи зазначеного майна.

16 грудня 2022 року заступником начальника слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання зазначених об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони є матеріальними об`єктами експертизи.

19 грудня 2023 року начальник слідчого відділу Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_6 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з клопотанням про арешт майна належне ТОВ «Завод Київкомбікорм» із забороною відчуження та розпорядження ним, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та орган досудового розслідування, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження майномне дотримались.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001349 про накладення арешту на вказаний цілісний майновий комплекс, шляхом заборони відчуження та розпоряджання ним, слідчий суддя дослідив матеріали додані до клопотання та прийшов до висновку, що з метою збереження речових доказів необхідно накласти арешт.

Колегія суддів з таким рішенням слідчого судді погодитись не може, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Колегія суддів, звертає увагу на кваліфікацію кримінального правопорушення, щодо якого триває досудове розслідування, враховує зміст об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вказане нерухоме майно не може бути речовим доказом під час здійснення досудового розслідування за ч. 3 ст. 365-2 КК України. В розумінні вимог ст. 98 КПК України вищевказані об`єкти нерухомого майна у даному випадку не є об`єктом злочинних посягань, не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а відтак не зберегли сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зокрема, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, долученого до матеріалів клопотання, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001349 від 03 грудня 2022 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме за фактом, що до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від генерального директора ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_10 про те, що оцінювачі зловживаючи своїми повноваженнями з метою отримання неправомірної вигоди свідомо занизили вартість майна належного ТОВ «Комплекс Агромарс», чим спричинили підприємству тяжкі наслідки, у вигляді завдання збитків, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Вказані обставини безпосередньо і підлягають з`ясуванню під час здійснення кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини.

Разом з тим, предметом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, може бути неправомірна вигода, а речовими доказами в кримінальному провадженні - оцінка, виконана суб`єктом (оцінювачем), відтак арештоване нерухоме майно не може бути предметом злочину та речовим доказам у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись з висновком слідчого судді про доцільність накладення арешту на зазначене майно, оскільки вказані об`єкти нерухомого майна у даному випадку взагалі не відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Крім того, як пояснив представник власника майна, в провадженні Господарського суду м. Києва здійснюється розгляд заяви ТОВ «Буддевелопмент Київ» до ТОВ «Завод Київкомбікорм» про банкрутство (судова справа № 910/18544/21).

26 квітня 2023 року постановою Господарського суду м. Києва (а.с. 42-52, т. 5), введено процедуру санації ТОВ «Завод Київкомбікорм».

Згідно ч. 14 ст. 39 Кодексу з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 вказаного Кодексу, з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовуються арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна ТОВ «Завод Київкомбікорм», здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на володіння майном здійснено без законних на те підстав.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до остаточного висновку про те, що на вказаний органом досудового розслідування об`єкт нерухомого майна не може бути накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні за наведених підстав. Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження і оскаржувана ухвала слідчого судді.

Прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе його використання.

Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна, а апеляційна скарга представника задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання органу досудового розслідування за недоведеності необхідності арешту майна.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити представнику власника майна ТОВ «Завод Київкомбікорм» - адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року та задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання заступника начальника слідчого відділу Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про накладення арешту шляхом заборони розпорядження та відчуження на майно, яке належить ТОВ «Завод Київкомбікорм», а саме на цілісний майновий комплекс за адресою місто Київ, вулиця Кирилівська, 98, загальною площею 22 145, 20 кв. м.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 363/4442/22 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/5662/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК