ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9370/22
провадження № 1-кп/753/815/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

під час судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001492 від 03.06.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця,

який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

Історія провадження та зміст клопотання

До Дарницького районного суду м. Києва 26 серпня 2022 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0001492 від 03.06.2022, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Так, після надходження обвинувального акта до суду, у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 за судовими викликами з 15 вересня 2022 року до суду не з`являвся (зокрема 10.10.2022, 31.10.2022, 16.11.2022, 22.11.2022), про зміну місця свого проживання (перебування) суд не повідомляв. У зв`язку з чим ухвалою суду від 22 листопада 2022 року до обвинуваченого був застосований привід на 06 грудня 2022 року.

У судове засідання 06 грудня 2022 року обвинувачений вкотре не з`явився, номер мобільного зв`язку не відповідав, ухвала суду про привід у зв`язку із неможливістю встановити місце перебування ОСОБА_5 належним чином виконана не була.

Через систематичні неявки обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, останній за клопотанням прокурора ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року був вперше оголошений у розшук.

У подальшому, у травні 2023 року обвинувачений ОСОБА_5 під приводом працівників поліції прибув до суду та зобов`язувався не порушувати свої процесуальні обов`язки.

Після цього, у судове засідання, призначене на 27 червня 2023 року, ОСОБА_5 не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час судового засідання. Перед початком судового засідання повідомив, що не має можливості прибути до суду у зв`язку з врученням повістки та проходженням військової комісії. Судом було оголошено перерву до 18 липня 2023 року.

Надалі, у судове засідання, яке було призначене на 18 липня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_5 повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Крім цього, станом на 18 липня 2023 року суд не отримував жодних підтверджуючих документів з приводу призову на військову службу обвинуваченого. У зв`язку з чим, судом було задоволено клопотання прокурора та застосовано привід до обвинуваченого ОСОБА_5 у наступне судове засідання.

31 липня 2023 року у судове засідання обвинувачений ОСОБА_5 вкотре до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, на телефон мобільного зв`язку обвинувачений не відповів, захисник ОСОБА_4 не зміг пояснити суду причини неявки його підзахисного.

Після цього, у судове засідання, яке було призначене на 08 серпня 2023 року обвинувачений також не прибув, жодних відомостей про неможливість явки у судове засідання суд не отримував. У зв`язку з неявкою у судове засідання та не наданням жодних підтверджуючих документів щодо неприбуття останнього у попередні судові засідання, прокурором заявлено клопотання про оголошення обвинуваченого ОСОБА_5 у розшук та зупинення кримінального провадження. Прокурором також заявлено клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою приводу обвинуваченого для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення. У зв`язку з чим прокурор просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою суду від 08 серпня 2023 року клопотання прокурора задоволено, обвинуваченого ОСОБА_5 вдруге у цьому кримінальному провадженні оголошено у розшук, зупинено кримінальне провадження до його розшуку та надано дозвіл на затримання обвинуваченого з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

03 листопада 2023 року обвинуваченого ОСОБА_5 затримано та доставлено до Дарницького районного суду міста Києва на виконання ухвали від 08 серпня 2023 року для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні 03 листопада 2023 року суд перейшов до вирішення заявленого прокурором клопотання про обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та наполягав на його задоволенні. На обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: вірогідність переховування від суду обвинуваченого, який тривалий час не з`являвся у судові засідання, у зв`язку з чим був вже вдруге оголошений у розшук, а також вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім того, прокурор наголосив на тому, що обрання більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання встановленим ризикам, з огляду на зазначені обставини.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим, посилаючись на недоведеність ризиків, про які зазначив прокурор. Вважає, що більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту здатен забезпечити належну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію захисника. При цьому не зміг пояснити причини своїх систематичних неявок у судові засідання, а на питання суду, яка причина неприбуття ним відповів, що про дату та час судових засідань не повідомлявся, жодних листів за місцем реєстрації не отримував.

Заслухавши думку учасників процесу, ознайомившись з заявленим клопотанням, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на таке.

Встановлені судом обставини, положення закону, якими суд керувався та мотиви суду

Положеннями ч. 1 ст. 333 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із засобів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання існуючим ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Як вбачається з клопотання прокурора, на цей час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, такі як: (1) ризик переховування від суду; (2) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК України.

З огляду на зазначене вище, суду належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання суду, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які посилається прокурор.

Ризик переховування від суду

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах з метою збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

На переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає відносно визначене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Окрім цього, як вже зазначалось судом, обвинувачений ОСОБА_5 , з моменту надходження обвинувального акту до суду, неодноразово допускав неявки в судові засідання, а саме: 10 жовтня 2022 року, 31 жовтня 2022 року, 16 листопада 2022 року, 22 листопада 2022 року, 06 грудня 2022 року, 27 червня 2023 року, 18 липня 2023 року, 31 липня 2023 року, 08 серпня 2023 року.

Суд наголошує про те, що ОСОБА_5 після 18 липня 2023 року повторно за судовими викликами до суду не з`являвся, почав уникати контактів за абонентським номером оператора стільникового зв`язку, що перебуває в його користуванні, через це суд був позбавлений можливості провести судове засідання за відсутності обвинуваченого, який ухилявся від суду.

Неявки у судові засідання ОСОБА_5 обґрунтовував різними причинами (зокрема, лікуванням у медичному закладі, різними хворобами, проходження військової комісії тощо), при цьому жодних доказів цього ОСОБА_5 надано не було.

При цьому суд ураховує, що ОСОБА_5 зареєстрований у місті Вінниця, що свідчить про значну географічну віддаленість від міста Києва. Водночас, на пропозицію суду, обвинувачений відмовлявся реалізувати передбачену законом можливість здійснення судового засідання в режимі відеоконференції як з власних технічних засобів, так і шляхом трансляції з іншого суду на території України, який обвинувачений визначить для себе як більш наближений, ніж приміщення Дарницького районного суду у місті Києві. Незважаючи на це, обвинувачений проігнорував наведену можливість та продовжив ухилятися від явки до суду для розгляду кримінального провадження стосовно нього.

Так як відповідно до статей 42, 318, 323 КПК України судовий розгляд здійснюється з обов`язковою участю обвинуваченого, то очевидно, що неприбуття останнього у судове засідання є підставою для відкладення судового розгляду.

Водночас, на переконання суду, неодноразове неприбуття у судове засідання обвинуваченого без поважних причин є саме ухиленням від явки до суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), адже це унеможливлює здійснення судового розгляду та призводить до відкладення судових засідань і як наслідок до невиправданого затягування судового провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наразі існує ризик переховування обвинуваченим ОСОБА_5 від суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення

Що стосується вказаного ризику, слід зазначити, що хоча обвинувачений раніше не судимий, останній офіційно не працевлаштований, отже відсутні будь-які джерела доходу, що може спонукати його вчинення нових злочинів з метою забезпечення умов для свого існування.

Суду також в ході судового розгляду не надавалась інформація про наявні у обвинуваченого ОСОБА_5 будь-яких сталих соціальних зв?язків.

Враховуючи це, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Позиція суду

Частиною 3 ст. 176 КПК України встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років (п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК).

Зважаючи на всі обставини цього кримінального провадження, суд переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може: (1) переховуватись від суду та (2) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи захисника та обвинуваченого щодо відсутності у ОСОБА_5 наміру ухилятися від суду, а також щодо недоведеності ризиків, про які зазначає прокурор, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Жодних обґрунтованих даних на підтвердження поважності неявки обвинуваченого у судові засідання не наведено.

Суд також бере уваги те, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується під час здійснення кримінального провадження і пов`язаний із суттєвими обмеженнями фундаментальних прав людини, перш за все, права на свободу на особисту недоторканість, що гарантується ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист право людини та основоположних свобод.

Разом з тим, встановлені в ході розгляду клопотання обставини у сукупності дають підстави для висновку про неможливість обрання стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж той, про який просив прокурор.

Захисником ОСОБА_4 в ході розгляду цього клопотання не надано достатньо доводів про те, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту стосовно обвинуваченого буде достатнім для запобігання встановлених ризикам, про які зазначено у клопотанні прокурора.

Крім цього, відомостей, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені судом існуючі ризики, про які йшлося, численні неявки обвинуваченого, невиконання приводів, перебування у розшуку, в чому прослідковується позиція обвинуваченого, спрямована на ухилення від явки до суду задля уникнення відповідальності, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора щодо тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на строк 60 днів.

Щодо визначення розміру застави

Визначаючись із тим, чи слід визначити обвинуваченому розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, суд виходить із такого.

Частиною 3 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що розмір застави, яку слід визначити ОСОБА_5 має у повній мірі гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

На підставі встановлених в ході розгляду клопотання обставин, суд враховує характер та тяжкість кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 .

Виходячи з вимог статтей 178, 182 КПК України, з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2023 складає 2684,00 гривні, суд вважає, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800 гривень.

Внесення застави в такому розмірі суд вважає достатнім для гарантування належної поведінки обвинуваченого і виконання ним процесуальних обов`язків, та судом не встановлено обставин щодо непомірності її розміру для обвинуваченого.

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України

Положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України передбачено, що в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

У випадку внесення застави такі обов`язки покладаються на обвинуваченого строком на два місяці (ч. 7 ст. 194 КПК України).

У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_5 запобіжного заходу та встановленням ризиків кримінального провадження таких як переховування від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, а саме: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_5 .

Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

На підставі викладеного та враховуючи особу обвинуваченого, те що він ухилявся від явки до суду, перебував двічі у розшуку, існує обґрунтований ризик вчинення ним кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З огляду на викладене та керуючись статтями 177, 182, 183, КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01 січня 2024 року включно.

Взяти негайно під варту в залі суду.

Визначити розмір застави, достатній для виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів для працездатних осіб, що становить 536 800 грн.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 з-під варти та зобов`язати його з`являтися за першою вимогою до суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, не відлучатися із міста Києва без дозволу суду.

Роз`яснити ОСОБА_5 та заставодавцям, що у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.

Ухвала підлягає оскарженню до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1