Справа № 458/843/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000463 від 18.09.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Топільниця Старосамбірського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, вчителя музичного мистецтва ЗЗСО І-ІІ ступенів с. Верхній Лужок, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

встановив:

18.09.2022 близько 18:15 год ОСОБА_6 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки "ВАЗ 21063" номерний знак НОМЕР_1 , в якому перевозив пасажира ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.3.), а саме те, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (п. 2.9. а); під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1.); у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год (п. 12.4.); технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації (п. 31.1.); забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху (п. 31.3 а); забороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності вимогам гальмових систем де змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника (п. 31.4.1.а), рухаючись автодорогою «Ісаї-Тур`є», в напрямку до с. Тур`є Самбірського району Львівської області, перебуваючи в межах населеному пункту с. Ісаї Самбірського району Львівської області, поблизу будинку №1 по вул. Торгівська, грубо порушивши вимоги Розділу 12 п.п. 12.1. ПДР, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував стан дорожнього покриття, рухаючись по прямій ґрунтовій дорозі, не вибрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням транспортного засобу та допустив виїзд за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя відносно напрямку свого руху з подальшим перекиданням автомобіля марки "ВАЗ 21063" номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді саден обличчя, струс головного мозку, закриту травму грудей у вигляді переломів лівих ребер, забою легенів, скупчення невеликої кількості повітря та крові в грудній порожнині, закриту хребтово-спинно-мозкову травму у вигляді переломів остистих паростків сьомого шийного та 1, 2, 3, 4, 5, 6-го грудних хребців, перелом тіла ІV-го поперекового хребця з ушкодженням твердої оболонки відповідної ділянки спинного мозку, переломи поперечних паростків IV таV-го поперекових хребців справа, закритий перелом лобкової, сідничної та крижової кісток тазу справа, садна лівої половини живота, поперекової та тазової ділянок зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Такими діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю при обставинах, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що 18.09.2022 близько 18.00 год. на пропозицію друга він за кермом автомобіля марки ВАЗ 21063 р.н НОМЕР_1 поїхав в с. Ісаї Самбірського району Львівської області. У селі біля церкви зайшов в магазин, де була компанія хлопців, і серед них був також потерпілий ОСОБА_4 , з яким він знайомий. Разом в компанії вони розпивали спиртне. Коли збирався їхати додому, потерпілий ОСОБА_4 сказав, що він не має з ким їхати і поїде з ним, проти чого він не заперечив. Потерпілий сів на заднє сидіння автомобіля і вони поїхали. Рухаючись дорогою, він побачив яму, яку хотів об`їхати з правої сторони, однак через мокре покриття дороги, та перевищення швидкості, автомобіль під його керування занесло в ліву сторону, він не зміг його вирівняти і авто перевернулось. Коли він вийшов з автомобіля, то побачив, що потерпілий ОСОБА_4 лежав на землі. Він викликав швидку, місця події не залишав. Потерпілого забрали в лікарню. Потерпілому через батьків частково відшкодував заподіяну шкоду в сумі 9000 грн., однак підтверджуючих документів не має. Пояснив, що потерпілий не заваджав і не вчиняв дій, які б перешкоджали йому, як водію, керувати транспортним засобом, а ДТП сталась внаслідок порушенням ним ПДР України та стану алкогольного сп`яніння. Розкаюється у вчиненому, жалкує про те, що сталось, адже не мав умислу вчинити ДТП, не хотів, щоб потерпілий отримав тілесні ушкодження, готовий понести покарання призначене судом. Цивільний позов визнав частково на суму 60 000 грн. відшкодування матеріальних збитків. Однак, на даний час не має змоги відшкодувати такі кошти одразу, буде виплачувати частинами, так як працює вчителем і заробітна плата в нього невелика. Позов в частині відшкодування моральної шкоди не визнав.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що в неділю 18.09.2022 разом з друзями зустрілись, щоб випити пива. Потім вирішили поїхати до дівчат в с. Ісаї Самбірського району. В с. Ісаї зайшли в магазин, де разом з дівчатами проводили час, хлопці і він розпивали спиртне. З ними також був обвинувачений ОСОБА_6 , з яким він знайомий. Коли він вийшов на вулицю покурити, де був обвинувачений, то сказав йому, що піде сяде в його машину, оскільки більше не хотів вживати спиртне. Обвинувачений не заперечив. Коли вже збирались їхати додому, він зрозумів, що немає з ким їхати, а тому, щоб зранку встигнути на роботу, вирішив поїхати з обвинуваченим. Сів на заднє сидіння в автомобілі, ременів безпеки не було. По дорозі, обвинувачений, не впоравшись з керуванням, вискочив з автомобіля, який після цього перекинувся, а його, потерпілого, викинуло з салону автомобіля. Обвинувачений не вживав заходів, щоб уникнути ДТП, він не підходив і не надавав йому допомоги, швидку викликала незнайома жінка, яка накричала на обвинуваченого і лише після цього, він підійшов до нього. Після ДТП його забрали в лікарню, йому зробили дренаж, отримав численні ушкодження. Обвинувачений лише один раз приходив до нього, в лікарні не навідував протягом тривалого лікування. Пояснив, що він переніс дві складні операції, проходить тривалу реабілітацію. Кошти на лікування збирали друзі, а обвинувачений лише один раз, коли прийшов перед тим, як мало відбутись судове засідання, то сказав, що хотів би дати гроші за лікування, однак станом на сьогоднішній день так нічого і не відшкодував, вважає цинічним покликання захисту на те, що він міг би придбати дешевші пластини для себе. Цивільний позов підтримав повністю. Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

У судовому засіданні представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 підтримала цивільний позов, з підстав на доводів, викладених у позовній заяві. Просила позов задоволити повністю, а також стягнути з обвинуваченого витрати на правову допомогу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачений повністю визнав свою вину, при обставинах, які викладені в обвинувальному акті. Цивільний позов визнає частково щодо відшкодування матеріальних збитків на лікування, оскільки вважає, що потерпілий міг придбати дешевші набори (пластини) для фіксації хребта. Щодо моральної шкоди, то таку заперечив повністю, оскільки потерпілий сам сів в автомобіль до обвинуваченого, а тому є відповідальним за своє життя та здоров`я. Заперечив витрати на правничу допомогу повністю.

Суд з`ясував, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочинів, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, не оспорював і правильно розуміє зміст цих обставин. Прокурор, потерпілий та його представник, захисник обвинуваченого, у свою чергу, також не оспорювали фактичні обставини, при яких вчинено кримінальне правопорушення. Сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

Відтак, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Здійснивши допит у судовому засіданні обвинуваченого, потерпілого, заслухавши представника потерпілого, захисника обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали щодо речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження, матеріали цивільного позову, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження доведена повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Так, суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин з необережності, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений вказав, що розкаюється у вчиненому, однак, суд не встановив такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, оскільки, обвинувачений хоча й визнав свою вину, однак частково вважає потерпілого відповідальним за наслідки, що настали, оскільки не примушував потерпілого сідати до нього в автомобіль.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 не лише не відшкодував, хоча б частково, потерпілому завдану шкоду, а взагалі не визнав факт спричинення своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_4 моральної шкоди.

Такі обставини в сукупності та відношення обвинуваченого до своїх дій та їх наслідків, не дають підстав стверджувати, що має місце щире каяття. Інших об`єктивних даних, які б вказували на це, суд не встановив.

Обставин, що обтяжують покарання згідно з ч. 1 ст. 67 КК України суд не встановив.

Досліджуючи дані які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд бере до уваги, що він раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання та праці характеризується позитивно, трудовий колектив ЗЗСО І-ІІІ ступеня с. Верхній лужок, клопотав не позбавляти його волі, неодружений, молодий за віком. Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не залишив місце події, вцілому усвідомлює наслідки вчиненого та негативно до цього відноситься.

Суд також враховує інформацію, викладену в досудовій доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_6 від 24.01.2023, згідно з якою встановлено середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки його для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням усіх обставин, суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено в межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і не знаходить підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Підстав для прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не має, оскільки норма вказаної статті містить імперативну заборону такого звільнення у випадку засудження особи за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, яка керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні подав цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення майнової шкоди в розмірі 122 008,09 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з таких мотивів та положень закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому

Правові підстави стягнення матеріальної та моральної шкоди регламентовані Главою 82 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_4 в обґрунтування своїх позовних вимог в частині відшкодування завданої йому майнової шкоди вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача він отримав тілесні ушкодження та витратив значні кошти на довготривале лікування у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, в подальшому у відділенні травматології та ортопедії. Внаслідок отриманих травм під час ДТП переніс дві складні операції, проходить тривалий курс реабілітації, отримав ІІ-гу групу інвалідності.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав позов лише в частині матеріальної шкоди на суму 60 000 грн., в яку ввійшли витрати на ліки - 17 808, 09 грн. Іншої суми (60 000 - 17 808,09) вважав би достатньо для витрат на придбання набору транспедекулярної системи фіксації та набору для остеосинтезу тазу, оскільки потерпілим не надано доказів, що саме такого виду і за таку вартість, згідно з призначенням лікаря, необхідно було придбавати ці набори.

Протиправність дій обвинуваченого ОСОБА_6 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною потерпілому ОСОБА_4 шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, що в свою чергу є підставою для вирішення питання про відшкодування винною особою завданої шкоди.

При цьому, враховуючи наявність письмових доказів: квитанцій, фіскальних чеків (аркуш справи 61-69), якими стверджується факт понесення ОСОБА_4 витрат на лікування, а саме, придбання ліків на загальну суму 17 808,09 грн, придбання набору транспедекулярної системи фіксації хребта - 63 500 грн., набору для остеосинтезу тазу - 40 700 грн., суд дійшов висновку про підставність вимоги цивільного позивача ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 в його користь завданої матеріальної шкоди на загальну суму 122 008,09 грн.

Обвинувачений таких доводів та підстав позову в цій частині не спростував, доказів зворотнього не надав, його заперечення та покликання на те, що інші жителі села, церковна громада збирали кошти на лікування потерпілого, суд відхиляє як безпідставні.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( далі Постанова) роз`яснено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вже було зазначено вище, протиправність дій обвинуваченого ОСОБА_6 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною потерпілому ОСОБА_4 шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами.

Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує наступне.

У п. 9 вказаної вище Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також суд бере до уваги і те, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 змінився звичний уклад його життя, порушилися нормальні життєві зв`язки через неможливість продовжувати активний спосіб життя, неможливість фізично працювати та самостійно себе матеріально забезпечувати, а також йому було завдано фізичного болю та страждань, тривале лікування, дві складні операції, потерпілий досі проходить реабілітаційний період, отримав ІІ-групу інвалідності.

Враховуючи характер та обсяг фізичних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_4 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , якими йому було завдано середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, вимушені зміни в його житті в зв`язку з цим, час для відновлення стану здоров`я та неможливість швидкого повного відновлення стану здоров`я, яке було до настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди, порушення звичного укладу та способу життя, самостійного, зокрема, матеріального забезпечення, суд, виходячи з засад розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити частково в розмірі 100 000 грн. моральної шкоди.

Заперечення обвинувачення про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки потерпілий також перебував у стані алкогольного сп`яніння, добровільно сів в авто обвинуваченого, бачив в якому стані автомобіль, зокрема, що немає ременів безпеки, а тому сам повинен відповідати за такі свої дії, суд відхиляє як безпідставні, оскільки поведінка потерпілого, його дії, жодним чином не пов`язані причинно-наслідковим зв`язком з діями самого обвинуваченого під час керування транспортним засобом та наслідками у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, які настали через порушенням обвинуваченим ПДР України.

Отже, цивільний позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання процесуальних витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), процесуально підтвердити надання правових послуг (акт виконаних робіт тощо).

На підтвердження витрат на правову допомогу в розмірі 28 000 грн. представник цивільного позивача ОСОБА_5 надала: Договір-доручення про надання правової допомоги від 20.12.2022 (далі Договір); Додаток № 1 до Договору, яким визначено та погоджено вартість однієї роботи адвоката ОСОБА_5 - 2000 грн,; Рахунок № 1 (14) від 20.12.2022 на сплату ОСОБА_4 плати за юридичні послуги згідно з Договором в розмірі 10 000 грн.; Рахунок № 1 (14) від 10.02.2023 на сплату ОСОБА_4 плати за юридичні послуги згідно з Договором в розмірі 17 000 грн. з квитанцією; Рахунок № 1 (14) від 02.05.2023 на сплату ОСОБА_4 плати за юридичні послуги згідно з Договором в розмірі 8 000 грн. з квитанцією; Акт виконаних робіт № 1 вартість послуг 17 000 грн.; Акт виконаних робіт № 1 вартість послуг 8000 грн.; рахунок № 3(14) від 30.05.2023 на суму 3000 грн.; акт виконаних робіт № 3 вартість послуг 3000 грн., платіжна інструкція № 02/06/2023 та квитанція до платіжної інструкції № 25 на суму 3000 грн.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечили проти стягнення судових витрат.

Перевіривши надані представником докази щодо витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про недоведеність транспортних витрат на загальну суму 7000 грн.

При цьому, враховуючи категорію цивільного спору, виконані адвокатом роботи (надані послуги), витрачений час та обсяг наданих послуг та виконаних робіт, кількість призначених судових засідань і присутність у таких представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та подані докази щодо понесення витрат на правову допомогу, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на правову допомогу підлягає зменшенню з 25 000 грн. до 15 000 грн.

Оскільки у ході вирішення в межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, позивача звільнено від сплати судового збору згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому такі судові витрати за цивільним позовом відносяться за рахунок держави.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2022 на автомобіль марки "ВАЗ 21063" номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору із номером шасі НОМЕР_2 , який перебував у володінні ОСОБА_6 - необхідно скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/17183-ІТ від 12.10.2022 в розмірі 1887,80 грн, інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/18265-ІТ від 28.10.2022 в розмірі 1887,80 грн., а всього на загальну суму 3775,60 грн підлягають до стягнення з обвинуваченого на користь держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у справі необхідно вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128, 349, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Задоволити частково цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення майнової та моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 122 008,09 грн. (сто двадцять дві тисячі вісім гривень дев`ять копійок) завданої матеріальної шкоди, 100 000 грн (сто тисяч гривень) завданої моральної шкоди та 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) витрат на правову допомогу.

В іншій частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.09.2022 на автомобіль марки "ВАЗ 21063" номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору із номером шасі НОМЕР_2 , який перебував у володінні ОСОБА_6 - скасувати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/17183-ІТ від 12.10.2022 в розмірі 1887,80 грн, інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-22/18265-ІТ від 28.10.2022 в розмірі 1887,80 грн., а всього на загальну суму 3775,60 грн. (три тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень шістдесят копійок).

Речові докази:

- автомобіль марки "ВАЗ 21063" номерний знак НОМЕР_1 , бежевого кольору із номером шасі НОМЕР_2 повернути ОСОБА_6 як законному володільцю;

- медичні картки № 59704, № 56900, № 4260 стаціонарного хворого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого с. Стрілки Самбірського району Львівської області - повернути Комунальному некомерційному підприємству «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» (79059, м. Львів, вул. І. Миколайчука, 9);

- один CD-диск та два DVD-диска сірого кольору марки "Verbatim" - вважати повернутими за належністю ОСОБА_8 ;

- повідомлення від Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок ухвалено в нарадчій кімнаті 12.06.2023.

Суддя ОСОБА_1