Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6432/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в межах кримінального провадження №295/6432/20 клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання за цим законом - 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 100000 (сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Уточнений цивільний позов ОСОБА_10 до ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - залишено без розгляду.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в сумі 5230 (п`ять тисяч двісті тридцять) грн. 40 коп.

Автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який повернуто ОСОБА_9 , залишено його володільцю.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 09.03.2020 близько 00 год. 57 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Перемоги зі сторони вул. Л. Українки в напрямку до вул. М. Сциборського у м. Житомирі, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, а саме наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, а у разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого ОСОБА_9 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину вул. Перемоги у м. Житомирі, в межах пішохідного переходу, який знаходився по напрямку руху транспортного засобу перед перехрестям вулиць Перемоги та Домбровського в м. Житомирі, зліва направо відносно руху транспортного засобу.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден на обличчі, лівої кисті, в лівій клубовій ділянці (ділянка кісток тазу), розрив передньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу, котрий ускладнився синовіїтом (запалення колінного суглоба). Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Так, необережні дії ОСОБА_9 , які виразились в порушенні вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Необережні дії ОСОБА_9 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфіковано судом за ч.1 ст.286 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 заявила клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що станом на 15 березня 2023 року сплинуло три роки, та, відповідно, закінчились визначені ст.49 КК України строки давності, ухвалений вирок щодо обвинуваченого не набрав законної сили, а тому ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. Процесуально-правовими підставами такого звільнення є виключно згода обвинуваченого, яку останній надає. Також звертає увагу на те, що будь-які дані про те, що перебіг давності зупинявся або переривався в матеріалах провадження відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в запереченнях на подане клопотання просить відмовити в його задоволенні посилаючись на неодноразове ухилення обвинуваченого від явки до суду. Зокрема, вказує, що обвинувачений неодноразово без поважних причин не з`являвся на судові засідання, будучи належним чином повідомленим і про дату та час розгляду справи і про свій процесуальний обов`язок забезпечувати таку явку. Вказує, що обвинувачений свідомо ухилявся від такого обов`язку, судом двічі застосовувався привід до нього та накладалось максимальне грошове стягнення, при цьому судом при накладенні стягнення було встановлено злісне ухилення від явки до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали заявлене клопотання, прокурора, яка заперечувала проти задоволення клопотання, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, апеляційний суд дійшов висновку, що подане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

З аналізу законодавства, що регулює питання звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження слідує, що строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної положеннями ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Положення ч. 4 ст. 286 КПК України і ст. 49 КК України є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Колегією суддів апеляційного суду, відповідно до ст.285 КПК України ОСОБА_9 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданих апеляційних скарг, зміст та вимоги яких також були оголошені судом апеляційної інстанції на попередньому судовому засіданні, на що обвинувачений ОСОБА_9 надав свою згоду саме на першочерговий розгляд його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду, що є процесуально-правовою підставою звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, колегія суддів зауважує, що матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг.

Розглядаючи заявлене захисником обвинуваченого клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 09 березня 2020 року.

Загальне правило щодо дії закону про кримінальну відповідальність в часі відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і карність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У цей час діяла санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону України від 24.09.2008 року №586-VI, яка передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.

Законом України від 22.11.2018 року №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, були внесені зміни у ст.286 КК України, а саме в абзаці другому частини першої слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого» виключено.

Таким чином, оскільки редакція санкції ч.1 ст.286 КК України від 22.11.2018 року містить більш тяжке покарання у порівнянні з редакцією санкції ч.1 ст.286 КК України, яка була чинна на час вчинення кримінального правопорушення, а тому вказана норма закону України про кримінальну відповідальність не має зворотної дії у часі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 КК України у редакції Закону України від 15.11.2011 року №4025-VI, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, є злочином невеликої тяжкості, відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22.11.2018 року №2617-VIІІ, зазначене кримінальне правопорушення віднесено до нетяжких злочинів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону України №1183-VII, яка діяла на момент вчинення злочину) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема, три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.

Наведене узгоджується з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, згідно якого особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минулі певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Колегією суддів встановлено, що початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено, тобто згідно матеріалів кримінального провадження 09.03.2020 року, а тому на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_9 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме три роки, минули.

Вказані обставини не заперечувались прокурором.

В той же час, апеляційний суд враховує, що передбачений ст.49 КК України вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності трьох умов: закінчення зазначених у законі строків; невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості; не ухилення особи від слідства або суду.

Так, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом цього часу ОСОБА_9 було засуджено за вчинення нового кримінального правопорушення.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлені обставини, які, на переконання апеляційного суду, перешкоджають звільненню обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а саме встановлено підтверджені факти ухилення обвинуваченого ОСОБА_9 , від явки до суду.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (провадження №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо)… Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство... При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Матеріали провадження свідчать, що судовий розгляд відносно ОСОБА_9 був неодноразово відкладений з причини неявки обвинуваченого в судове засідання та з інших причин, зокрема 23.07.2020 року захисником ОСОБА_11 було заявлено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням ОСОБА_9 на лікарняному (а.60-62 т.1, підтверджуючих документів про перебування на лікарняному ОСОБА_9 в подальшому надано не було); 21.09.2020 року захисником ОСОБА_11 було заявлено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням ОСОБА_9 на лікарняному (а.72-73 т.1, надано довідку лікаря ОСОБА_12 (а.83 т.1)); 22.10.2020 року обвинуваченим було заявлено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю укласти договір із захисником, оскільки строк договору із захисником ОСОБА_11 закінчився, та не з`явився прокурор (а.84 т.1); 03.12.2020 року обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання про відкладення у зв`язку з тим, що він перебуває на лікарняному (а.89-90 т.1, в подальшому підтверджуючих документів надано не було); 15.04.2021 року захисником обвинуваченого ОСОБА_11 (з яким було продовжено договір) заявлено клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із участю в іншому процесі в Любарському районному суді та обвинуваченим також подано заяву про відкладення у зв`язку із тим, що він перебуває на лікарняному (а.185-189, 191 т.1, однак підтверджуючих документів про перебування на лікарняному також надано не було). В наступне судове засідання 27.05.2021 року обвинувачений з`явився без захисника, просив відкласти судове засідання у зв`язку з тим, що в нього закінчився строк дії договору із захисником ОСОБА_11 (вдруге) та необхідністю пошуку нового захисника (а.209-210 т.1), в наступне судове засідання 30.06.2021 року обвинувачений знову не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань не заявляв (а.240 т.1), судове засідання 31.08.2021 року не відбулось у зв`язку із неявкою прокурора та перебування на лікарняному обвинуваченого (а.248 т.1, підтверджено листком непрацездатності - а.20 т.2), 17.11.2021 року судове засідання було відкладено за клопотанням захисника обвинуваченого ОСОБА_13 , який просив надати час для ознайомлення з матеріалами провадження (а.21 т.2); судове засідання від 29.12.2021 року не відбулося, не з`явився обвинувачений, надіслав клопотання про відкладення у зв`язку із перебуванням на лікуванні (а.27, 32 т.2, надана виписка із медичної картки).

Отже, як вбачається із матеріалів провадження, фактично судовий розгляд даного кримінального провадження відбувся тричі: 22.12.2020 року (а.164-168 т.1), 21.01.2021 року (а.172-175 т.1) і 19.01.2022 рік (а.54-57 т.2).

Вочевидь, суд першої інстанції вбачав ознаки ухилення від суду у такій процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_9 під час судового розгляду, унаслідок якої неодноразово відкладались судові засідання у зв`язку з чим застосував, передбачені кримінально-процесуальним законом заходи забезпечення кримінального провадження.

Так, згідно ч.1 ст. 323 КПК України, якщо обвинувачений, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не прибув за викликом у судове засідання, суд відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення його прибуття до суду. Суд також має право постановити ухвалу про привід обвинуваченого та/або ухвалу про накладення на нього грошового стягнення в порядку, передбаченому главами 11 та 12 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 03.12.2020 року (а.91 т.1 ) та ухвали Богунського районного суду від 30.06.2021 року (а.241 т.1), у зв`язку із неодноразовою неявкою у судове засідання обвинуваченого без поважних причин, відсутності підтверджуючих документів про поважність причини неявки, до обвинуваченого ОСОБА_9 судом двічі було застосовано привід.

Крім того, за злісне ухилення від явки до суду судом першої інстанції було накладено максимальне грошове стягнення на обвинуваченого ОСОБА_9 , що підтверджується ухвалою Богунського районного суду від 11.10.2021 року (а.11 т.2).

Тобто, факт ухилення від суду обвинуваченого зафіксовано у відповідних процесуальних рішеннях суду із вжиттям відповідних заходів задля явки його до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, колегія суддів вбачає ознаки умисного ухилення від суду у процесуальній поведінці обвинуваченого під час судового розгляду, що підтверджено відповідними ухвалами суду, унаслідок якої без поважних причин відкладалися судові засідання, та визнає періоди такого ухилення, які обчислюються з дня неявки обвинуваченого до суду до дня наступного судового засідання, в яке обвинувачений з`явився або надав підтверджуючі документи про поважність не прибуття, а саме період з 03.12.2020 року по 22.12.2020 рік (19 днів), з 30.06.2021 року по 30.08.2021 рік (судове засідання 31.08.2021 рік обвинувачений не з`явився, але надано листок непрацездатності а.20 т.2) (2 місяці) та період з 11.10.2021 по 17.11.2021 роки (1 місяць 6 днів).

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

В даній справі, а саме на момент розгляду апеляційним судом поданого клопотання, строк давності мав закінчитися 09.03.2023 року.

Таким чином, враховуючи строк ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_9 , що в сукупності складає 3 місяці і 25 днів, строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення продовжується на вказаний строк з 09.03.2023 року по 04 липня 2023 року включно і буде вважатися таким, що сплине 05 липня 2023 року.

Враховуючи вищевказані обставини справи, та перелічені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до остаточного висновку щодо відмови в задоволенні поданого захисником клопотання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_8 подане на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України та п.2 ч.1 ст.49 КК України про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :