Справа № 305/1610/21
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

31.07.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 , та

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/567/21, за апеляційною скаргою, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богдан, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, українця, працюючого лісорубом Устіріцького лісництва ДП "Рахівське ЛДГ", неодруженого, військовозобов`язаного,

раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 337 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн (шість тисяч вісімсот гривень).

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.

ОСОБА_6 , перебуваючи згідно з військовим квитком, на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний оперативного резерву - 2, отримавши 03.06.2021 повістку, згідно з якою був зобов`язаний прибути 08.07.2021 на 08 год 00 хв для проходження військових навчальних зборів до військової частини НОМЕР_1 , у період з 08.07.2021 по 06.08.2021, після проходження 16.06.2021 військово-лікарської комісії, рішенням якої був визнаний придатним до військової служби, діючи умисно, у порушення приписів передбачених ст. 65 Конституції України, ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", будучи належним чином повідомленим та знаючи про те, що підлягає призову, без поважних на те причин не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказаний час, тим самим шляхом бездіяльності ухилився від призову на навчальні збори.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 337 КК України, як ухилення військовозобов`язаного від навчальних зборів.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального проступку, доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 337 КК України, вказує на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вважає, що місцевий суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн, і є нижчим за межу, яка передбачена санкцією ч. 2 ст. 337 КК України. При цьому зазначає, що положення ст. 69 КК України місцевий суд у цій частині не застосував. Апелянт звертає увагу на те, що неправильне призначення судом покарання є наслідком неправильного застосування закону, така помилка повинна бути усунута не судом першої інстанції, а саме апеляційним судом при перегляді судового рішення. Просить вирок у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень).

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності захисниці - адвокатки ОСОБА_8 , неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності захисниці береться до уваги те, що: адвокатка належним чином повідомлена про час та місце розгляду кримінального провадження, про що свідчить довідка про доставку смс-повідомлення; заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги та відомостей про поважність причин її неявки не подавала; прокурорка та обвинувачений не заперечували щодо апеляційного розгляду кримінального провадження без участі захисниці.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, давши оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в ухиленні від навчальних зборів, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на приписи ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на вимогах закону та сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 337 КК України кваліфіковані правильно.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги та позиції сторони обвинувачення убачається, що апелянтом не оспорюється і вид призначеного ОСОБА_6 покарання у виді штрафу. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема у частині розміру покарання у виді штрафу.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів визнає такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 статті 65 КК України).

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно з п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином умотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн (шість тисяч вісімсот гривень) вищевказані вимоги закону дотримані не були.

Так, відповідно до вимог ст. 52 КК України покарання за кримінальне правопорушення призначається у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України допускається із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Частиною 2 статті 337 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від 500 до 700 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років.

Проте, залишивши поза увагою наведені вище норми, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 гривень, яке є нижчим від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 332 КК України.

При цьому, зі змісту вироку не вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу застосовувались положення ст. 69 КК України. Колегія суддів також вважає, що підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачене санкцією ч. 2 ст. 332 КК України, відсутні.

За змістом ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції й ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання або у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість діяння, належність кримінального правопорушення до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого (раніше не судимий, молодий за віком, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра), обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, що обтяжують покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 2 ст. 337 КК України, а саме 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, а також сприятиме досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тому, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги сторони обвинувачення.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. 413, ст. 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, - не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, яким обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 337 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, оскільки підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. 69 КК України апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення (вироку суду першої інстанції) із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413-414, 418, 420, 615 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 337 КК України ОСОБА_6 у частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким обвинуваченому за ч. 2 ст. 337 КК України ОСОБА_6 призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

У решті вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.

Судді: