УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2023 року

м. Київ

справа № 569/6581/21

провадження № 51-2710ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Зміст судових рішень

За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі ? КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у провадженні.

За обставин, установлених судом та викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 січня 2021 року близько 15:00, перебуваючи поблизу приміщення магазину - кафетерію "STARUS," що на проспекті Г. Безручка, 1-В у м. Рівне, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку вчинюваних ним дій, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , завдав йому одного удару ножем в область грудної клітки з ушкодженням аорти та правої легені, що призвело до масивної внутрішньої та зовнішньої кровотечі і смерті ОСОБА_6 на місці події.

Рівненський апеляційний суд ухвалою від 11 квітня 2023 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник вказує про те, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами достатньою мірою не враховано даних про особу засудженого, його відношення до вчиненого та обставин, що пом`якшують покарання, а тому просить призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Мотиви суду

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

З ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі адвоката доводи за змістом майже аналогічні доводам, викладеним у апеляційних скаргах сторони захисту, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суди вказали, що будь-яких доказів, які б стверджували про загрозу життю чи здоров`ю ОСОБА_4 з боку ОСОБА_6 , що могли б слугувати підставою для необхідності захисту, як стверджував засуджений, ненадані стороною захисту та не містяться у матеріалах провадження.

Також судами дано оцінку твердженням засудженого про те, що він не завдавав удару ножем ОСОБА_6 у життєво-важливий орган і діяв не умисно, а з метою захисту.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 370 КПК урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину; обставини вчинення злочину; наслідки вчиненого ? смерть людини; дані про особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак, неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності, його посередню характеристику, поведінку після вчинення злочину ? залишення місця події без надання будь-якої допомоги потерпілому, а також, оцінюючи в межах повноважень фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до висновку про відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі цих даних суд першої інстанції дійшов висновку про призначення

ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Як видно зі змісту ухвали апеляційного суду, майже аналогічні доводи захисник наводив в апеляційній скарзі. Суд апеляційної інстанції ці доводи перевірив, врахував позицію прокурора, який просив залишити вирок без змін та потерпілих, які просили призначити найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, зазначив, що покарання, призначене засудженому, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника і доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись вказаною нормою, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2023 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3