УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000243 від 20.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000243, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.229 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється детективами Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління БЕБ у Одеській області.

Так, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000272 від 27.02.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2,3 ст.100, ст.436, ч.1 ст.263, ч.ч.1,2 ст.109, ч.ч.1,2 ст.111-1, ч.2 ст.436-2, ч.1 ст.161, ч.4 ст.185, ч.2 ст.114-2 КК України слідчими СВ УСБУ в Одеській області встановлено, що громадянин ОСОБА_4 здійснює незаконне використання знаків для товарів, фірмового найменування світових брендів, зокрема Nike, Puma, Jordan, Under Armour та ін., використовуючи їх для пошиття спортивного одягу в підпільному цеху.

Зокрема, 10.03.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 28.02.2023 у кримінальному провадженні №0000272 за місцем ведення господарської діяльності ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (територія машинобудівного виробничого об`єднання «Оріон») проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено:

- договір оренди виробничих, складських та офісних приміщень від 01.12.2021 №157/21 на 9 арк.

- спортивну кофту бренду «Adidas» чорного кольору 40 шт.

- спортивні штани бренду «Adidas» чорного кольору 70 шт.

- спортивні штани бренду «Under Armour» чорного кольору 140 шт.

- заготівку для спортивної кофти бренду « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 105 шт.

- заготівку для пошиття одягу спортивних кофт 100 шт.

- заготівку для пошиття одягу спортивних штанів 130 шт.

- шнурки у кількості 300 шт.

- тісьму під брендом «Jordan» - 1 шт.

- тісьму під брендом «Puma» - 1 шт.

- тісьму під брендом «Philipp Plein» - 1 шт.

- тісьму під брендом «Fila» - 1 шт.

- бирку «Made in Turkey» 2 шт.

- логотипи брендів «Nike», «Puma», «Under Armour» та інших 53 шт.

- пристрій для штампування (відтиску) логотипів брендів 1 шт.

Крім того, 10.03.2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 28.02.2023 у кримінальному провадженні №0000272 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «iPhone», IMEI: НОМЕР_1 із м/т НОМЕР_2 ;

-довідка №407 військово-лікарської комісії на мол. л-т. ОСОБА_4

на 1 арк.

- військовий квиток офіцера запасу серії НОМЕР_3 на ОСОБА_4

-предмети зовні схожі на купюри долари США, у купюрах: номіналом 100 доларів США 64 штуки, номіналом 50 доларів США 1 штука.

Крім того, 10.03.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 28.02.2023 у кримінальному провадженні №0000272 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено:

- 9 предметів, зовні схожих на набої до мисливської гладко ствольної зброї

- 36 предметів жовтого кольору, зовні схожих на набої, з написом «SOBR», поміщені у пластиковому ложементі та картонній коробці «SOBR-T»

- пристрій у корпусі з пластику чорного кольору з позначкою « НОМЕР_4 »

- паспорт до пристрою для відстрілу патронів, споряджених еластичними снарядами несмертельної дії « НОМЕР_5 » у вигляді книжки на 6 арк.

- мобільний телефон «SAMSUNG», моделі А30S, IMEI: НОМЕР_6 у чохлі книжці чорного кольору без СІМ-кратки

- предмет зовні схожий на рушницю з написами «TARGET X7» «16-2138» «MAGNUM».

За результатами проведених обшуків до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості щодо нововиявленої в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000272 від 27.02.2022 протиправної діяльності осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.229 КК України та присвоєно номер кримінального провадження присвоєно №0000243.

Підставою для реєстрації вказаного кримінального провадження була заява представника Товариства «Адідас АГ» (Німеччина), Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Адідас Інтернешнл Маркетинг БВ» (Нідерланди) ОСОБА_5 .

Проведеними обшуками виявлено і вилучено спортивні костюми бренду «Adidas», «Under Armour», предмети для пошиву спортивного одягу різних брендів, мобільний телефон ОСОБА_4 , який є організатором протиправної діяльності з пошиву одягу, пристрій для штампування (відтиску) логотипів брендів та інші предмети та документи, що можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні.

Відповідно до дослідження спеціаліста від 13.06.2023, складеного ОСОБА_5 спортивна кофта та спортивні штани, які були об`єктом дослідження мають невідповідності щодо застосування знаків для товарів і послуг, фірмових ярликів та лейб та вони не є оригінальною продукцією «Adidas AG», «Adidas International Marketing B.V.» та є фальсифікованою та контрафактною продукцією.

Згідно довідки №3 від 13.06.2023 ДП «АДІДАС Україна» та дослідження спеціаліста від 13.06.2032 встановлено, що середня роздрібна вартість, без ПДВ однієї спортивної кофти становить 1 165 грн., спортивних штанів чоловічих 832 гривень. Відтак, у випадку уведення в господарських обіг наданих на дослідження зразків продукції буде завдано матеріальну шкода у вигляді упущеної вигоди у розмірі 87 366,3 гривень.

Крім того, згідно довідки б/н ДП «АДІДАС Україна» від 13.06.2023

ДП «АДІДАС Україна» угоди з громадянином України ОСОБА_4 , на право виробництва, пропонування до продажу, зберігання, продажу оригінальної продукції не укладали та дозвіл на використання знаків для товарів і послуг торгівельної марки «Adidas» ОСОБА_4 не надавався.

Відповідно до показів наданих ОСОБА_6 , які відображені у протоколі обшуку від 10.03.2023, «за вказаною адресою знаходиться т.зв. «цех» по виробництву одягу під виглядом відомих брендів, таких як «Adidas», «Under Armour» та інші. Власником вказаного цеху є громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 »

Приморським районним судом м. Одеси від 16.03.2023 в рамках кримінального провадження №0000272 від 27.02.2022 накладено арешт на майно вилучене в ході обшуку 10.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому, Приморським районним судом м.Одеси 08.06.2023 за клопотанням адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_4 скасовано арешт майна вилученого за адресою: АДРЕСА_2 , в рамках кримінального провадження №0000272 від 27.02.2022.

У зв`язку з тим, що вилучені в ході обшуку 10.03.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , речі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій та містять відомості, які будуть використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження №0000243 від 20.06.2023 за ч.1 ст.229 КК України, 13.07.2023 детективом ТУ БЕБ в Одеській області винесено постанову про визнання речовими доказами речей вилучених, в ході обшуку за вищевказаною адресою.

Прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор на адресу суду направив заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити, розглянути у його відсутність.

Особа щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту повідомлена про дату та час судового розгляду за домомогою інтернет месенджеру, щодо підтверджується скріншотом електронного листування.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене під час обшуку майно, може відповідати критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно є мобільними засобами зв`язку, є підстави вважати, що могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою детектива про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.1 ст.229 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000243 від 20.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «iPhone», IMEI: НОМЕР_1 із м/т НОМЕР_2 .

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1