Справа № 132/1422/21
Провадження №1-кп/132/111/23
Вирок

Іменем України

15 травня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 05 березня 2021 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Вінницької області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, працевлаштованого, раніше неодноразово судимого, востаннє 16.09.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71, 72 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненого 14.12.2017 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року, умовно-достроково, з невідбутим терміном в 1 (один) рік 3 (три) місяці 1 (один) день, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників ТОВ «НВП «Аргон» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_15 , будучи засудженим 16.09.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71, 72 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та звільненим 14.12.2017 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року, умовно-достроково, з невідбутим терміном в 1 (один) рік 3 (три) місяці 1 (один) день, щодо якого судимість не знята та не погашена в передбаченому законом порядку, на шлях виправлення не став, та знову вчинив нові умисні корисливі кримінальні правопорушення за наступних обставин. Так, ОСОБА_15 01 березня 2021 року близько 12год.50хв. перебуваючи в приміщенні супермаркету «Грош», який розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 51, помітив на торгівельній полиці, на якій розміщені елітні алкогольні напої, - коньяк марки «Арені», об`ємом 0,5літ., та віскі марки «White Horse», об`ємом 0,7літ., які належать ТОВ «НВП «Аргон». Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_15 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з торгівельної полиці вищевказаного супермаркету, повторно, здійснив крадіжку: 1 (однієї) пляшки коньяку марки «Арені» 5 зірок, об`ємом 0,5літ., вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4239-ТВ від 19.03.2021 року, становить 153грн.50коп., та 1 (однієї) пляшки віскі марки «White Horse», об`ємом 0,7літ., вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4239-ТВ від 19.03.2021 року, становить 432грн.83коп., які заховав в кишені своєї куртки, в яку був одягнутий. Після цього, ОСОБА_15 непомітно для касира, проніс викрадений ним товар повз касову зону торгівельного залу, без сплати його вартості, та попрямував до виходу з приміщення супермаркету, який покинувши, вподальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_15 заподіяв ТОВ «НВП «Аргон» майнової шкоди на загальну суму 586грн.33коп.

Він же, 02 березня 2021 року близько 12год.00хв. перебуваючи в приміщенні супермаркету «Грош», який розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 51, помітив на торгівельних полицях, на яких розміщені елітні алкогольні напої та м`ясні вироби, - пляшку рому марки «Captain Morgan-dark», об`ємом 1літ., та палицю сиро-копченої ковбаси марки «Суджук-М`ясна гільдія», вищого сорту, які належать ТОВ «НВП «Аргон». Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_15 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з торгівельних полиць вищевказаного супермаркету, повторно, здійснив крадіжку: 1 (однієї) пляшки рому марки «Captain Morgan-dark», об`ємом 1літ., вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4237-ТВ від 18.03.2021 року, становить 504грн.00коп., та 1 (однієї) палиці сиро-копченої ковбаси марки «Суджук-М`ясна гільдія», вищого сорту, вагою 0,395кг., вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4239-ТВ від 19.03.2021 року, становить 503грн.50коп. за 1 (один) кілограм, на суму 198грн.90коп., які заховав в кишені своєї куртки, в яку був одягнутий. Після цього, ОСОБА_15 непомітно для касира, проніс викрадений ним товар повз касову зону торгівельного залу, без сплати його вартості, та попрямував до виходу з приміщення супермаркету, який покинувши, вподальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_15 заподіяв ТОВ «НВП «Аргон» майнової шкоди на загальну суму 702грн.90коп.

Він же, 02 березня 2021 року близько 14год.30хв. перебуваючи в приміщенні супермаркету «Грош», який розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 51, помітив на торгівельних полицях, на яких розміщені елітні алкогольні напої, хлібо-булочні вироби та фрукти, - пляшку коньяку марки «Aznauri», об`ємом 0,7літ.; пиріжки із горохом, власного виробництва супермаркету, та в`язку «Бананів-Імпорт», які належать ТОВ «НВП «Аргон». Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_15 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з торгівельних полиць вищевказаного супермаркету, повторно, здійснив крадіжку: 1 (однієї) пляшки коньяку марки «Aznauri» 5 зірок, об`ємом 0,7літ., вартість якої відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4237-ТВ від 18.03.2021 року, становить 210грн.63коп.; 6 (шість) пиріжків із горохом, власного виробництва супермаркету, вартістю 04грн.39коп. за 1 (одну) штуку, на загальну суму 26грн.34коп.; в`язку «Бананів-Імпорт», вагою 1,496кг., вартість яких відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4237-ТВ від 18.03.2021 року, становить 32грн.88коп. за 1 (один) кілограм, на суму 49грн.20коп., частину з яких заховав в кишені своєї куртки, в яку був одягнутий, а іншу частину ніс у руках. Після цього, ОСОБА_15 непомітно для касира, проніс викрадений ним товар повз касову зону торгівельного залу, без сплати його вартості, та попрямував до виходу з приміщення супермаркету, який покинувши, вподальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_15 заподіяв ТОВ «НВП «Аргон» майнової шкоди на загальну суму 269грн.85коп.

Він же, 04 березня 2021 року близько 21год.10хв. перебуваючи на території магазину ритуальних товарів «Реквієм», який розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Нова, будинок № 20-А, біля його будівлі помітив бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, який належить ФОП ОСОБА_16 . Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_15 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з території вищевказаного магазину, повторно, здійснив крадіжку зазначеного бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4241-ТВ від 19.03.2021 року, становить 8250грн.00коп. Після цього, ОСОБА_15 непомітно для власника магазину, виніс викрадений ним генератор за межі території магазину, яку покинувши, вподальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_15 заподіяв ФОП ОСОБА_16 майнової шкоди на загальну суму 8250грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_15 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, визнав, підтвердивши, що дійсно з супермаркету «Грош», належного ТОВ «НВП «Аргон», він 01.03.2021 року викрав коньяк марки «Арені», та віскі марки «White Horse», 02.03.2021 року викрав пляшку рому марки «Captain Morgan-dark», палицю сиро-копченої ковбаси марки «Суджук-М`ясна гільдія», пляшку коньяку марки «Aznauri», шість пиріжків із горохом, та в`язку «Бананів-Імпорт», а також з території магазину ритуальних товарів «Реквієм», належного ФОП ОСОБА_16 , він 04.03.2021 року викрав бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. Про вчинене шкодує та щиро розкаюється, вибачився перед потерпілими, відшкодував їм завдану шкоду, на підтвердження чого надав відповідні розписки, у зв`язку із чим просить суворо не карати. Не погоджується з кваліфікацією його дій, визначених органом досудового розслідування, за ч.2 ст.186 КК України, оскільки викрав пляшку коньяку марки «Aznauri», шість пиріжків із горохом, та в`язку «Бананів-Імпорт», - 02.03.2021 року з супермаркету «Грош», таємно, його ніхто під час вчинення цієї крадіжки не викривав, йому жодних вимог не висловлював та його не зупиняв, а тому вважає, що кваліфікуюча ознака відкритого викрадення чужого майна (грабіж), не знайшла свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, а відтак підлягає перекваліфікації на ч.2 ст.185 КК України. Крім цього, не погоджується і з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.185 КК України, оскільки до території магазину ритуальних товарів «Реквієм», - 04.03.2021 року не проникав, а зайшов вільно через відчинені ворота, та під час роботи магазину, а тому відсутня кваліфікуюча ознака проникнення у інше сховище, у зв`язку із чим, його дії необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.185 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_15 доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_16 в судовому засіданні суду зазначив, що є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність в сфері надання ритуальних послуг, має у власності магазин ритуальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Графік роботи цього магазину офіційно не встановлений, у зв`язку із специфікою діяльності в цій сфері, та фактично працює цілодобово, про що зазначено на вході до магазину. Територія магазину огороджена металевим парканом, оскільки на ній знаходяться ритуальні товари, зокрема гранітні пам`ятники, вхід до якої здійснюється через ворота. Так, 04.03.2021 року близько 21год.00год. магазин ще працював, він здійснював обслуговування клієнтів, які звернулися до нього, та жодних обмежень в доступі до магазину чи його території, на якій перебували ритуальні товари, які могли б бути оглянуті покупцями, в цей час, для інших осіб (клієнтів), встановлено не було, оскільки вхід до території магазину був вільним, здійснювався через ворота. ОСОБА_15 , як і будь-яка інша особа, могли вільно зайти на територію магазину, та перебувати на ній. У зв`язку з перебоями електропостачання, ним був придбаний бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», який він використовував під час відсутності електроенергії, та який знаходився біля будівлі магазину. Так, 12.03.2021 року він помітив відсутність генератора, оглянувши відеозапис із камери відеоспостереження, що розташовані на території магазину, встановив, що 04.03.2021 року близько 21год.10год., під час коли він перебував в магазині та обслуговував клієнтів, що звернулися до нього, до території магазину зайшов ОСОБА_15 , який викравши генератор, залишив місце вчинення злочину. Вподальшому ОСОБА_15 відшкодував йому завдану шкоду, а тому жодних претензій до останнього він не має, просить його суворо не карати, на підтвердження чого надав письмову розписку від 20.07.2022 року.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду повідомила, що вона в 2021 року працювала в супермаркеті «Грош» на посаді товарознавця, та під час розкладання товару в торгівельному залі, помітила чоловіка, який взявши алкогольний напій, пройшовши повз касу, не розрахувався за нього. Попрямувавши за останнім, вона один раз крикнула йому зупинитися, однак той не відреагував. Після цього, вона та інший працівник цього супермаркету, нажали тривожну кнопку ДСО і побігли за ним вслід, однак не наздогнавши, повернулися на робоче місці. Працівники ДСО виїхали назустріч викрадачу, його затримали та вилучили в нього алкоголь. Вподальшому працівники поліції затриманого привели до супермаркету.

Від допиту інших свідків обвинувачення, а саме ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , прокурор ОСОБА_21 відмовилася, заявивши з цього приводу відповідне клопотання, а обвинувачений ОСОБА_15 , потерпілий ОСОБА_16 , та представник ТОВ «НВП «Аргон» - ОСОБА_22 , підтримали позицію прокурора та не наполягали на їх виклику та допиті, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.03.2023 року, дана відмова прийнята судом, визнано недоцільним допит вказаних осіб під час розгляду кримінального провадження. За вказаних обставин, покази свідків, які були надані в ході досудового розслідування, та які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами в даному кримінальному провадженні.

Представник ТОВ «НВП «Аргон» (потерпілої юридичної особи) - ОСОБА_22 в судовому засіданні зазначив, що про обставини кримінальних правопорушень йому нічого не відомо, оскільки він влаштувався на роботу після їх вчинення, проте в матеріалах кримінального провадження наявна розписка, згідно якої ТОВ «НВП «Аргон» шкода відшкодована, матеріальні претензії до ОСОБА_15 відсутні, а тому просить останнього суворо не карати.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_15 підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду та ілюстрованими фототаблицями до нього від 12.03.2021 року, згідно яких, слідчий СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_23 , у відповідності до ст.ст.104, 105, 106, 234, 237,223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , за участі власника (користувача) майна ОСОБА_16 , провів огляд території магазину ритуальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки 04.03.2021 року був викрадений бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, який належить ФОП ОСОБА_16 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідкою до нього від 12.03.2021 року, згідно яких, слідчий СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_23 в приміщенні службового кабінету №313 відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, з дотриманням вимог ст.ст.104, 223, 228, 231 КПК України, у присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , за участі свідка ОСОБА_17 , яка перед пред`явленням особи для впізнання повідомила про зовнішній вигляд та прикмети, за допомогою яких вона може впізнати особу, яка вчинила крадіжку із супермаркету «Грош», належного ТОВ «НВП «Аргон», провів дану процесуальну дію, під час якої свідок ОСОБА_17 вказала на ОСОБА_15 як особу, що вчинила дане кримінальне правопорушення, якого впізнала за обличчям продовгуватої форми, довгим прямим носом, густими бровами, високим лобом, вузькими глибоко посадженими очима, маленькими трішки клаповухими вухами та за іншими загальними рисами обличчя;

- протоколом огляду документа від 15.03.2021 року та ілюстрованих таблиць до нього, згідно яких, слідчий СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_23 відповідно до ст.ст.104, 105, 106, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , оглянули записи з камер відеоспостереження супермаркету «Грош», що розташований за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 51, та належить ТОВ «НВП «Аргон», за період часу з 08год.00хв. 01.03.2021 року по 22год.00хв. 09.03.2021 року, тимчасовий доступ до яких був наданий ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_28 від 12.03.2021 року у справі № 132/667/21, на підставі якої записи були вилучені, про що свідчать протокол тимчасового доступу до речей і документів та опис, який є додатком до нього, складені 15.03.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_23 , за змістом якого, на записах з камер відеоспостереження супермаркету «Грош», зафіксована певна особа, яка за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_15 , яка з полиць торгівельного залу 01.03.2021 року, 02.03.2021 року вчиняє крадіжку алкогольних напоїв, палиці ковбаси, хлібо-булочних виробів, та бананів. Оптичний носій, а саме CD-R диск із відеозаписом, відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 15.03.2021 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, який визначено зберігати при його матеріалах;

- висновком експерта від 18.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4237-ТВ, згідно якого, ринкова вартість: однієї пляшки рому марки «Captain Morgan-dark», об`ємом 1літ., становить 504грн.00коп.; однієї пляшки коньяку марки «Aznauri», 5 зірок, об`ємом 0,7літ., становить 210грн.63коп.; одного кілограму «Бананів-Імпорт», становить 32грн.88коп.;

- висновком експерта від 19.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4239-ТВ, згідно якого, ринкова вартість: однієї пляшки коньяку марки «Арені» 5 зірок, об`ємом 05,літ., становить 153грн.50коп.; однієї пляшки віскі марки «White Horse», об`ємом 0,7літ., становить 432грн.83коп.; одного кілограму сирокопченої ковбаси «Суджук-М`ясна гільдія», вищого сорту, становить 503грн.50коп.;

- висновком експерта від 19.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4241-ТВ, згідно якого, ринкова вартість бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, становить 8250грн.00коп.;

- протоколом огляду речей та ілюстрованими фототаблицями до нього від 23.03.2021 року, згідно яких, слідчий СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_23 , відповідно до ст.ст.104, 105, 106, 237,223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , на території відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, оглянули бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», який був добровільно виданий ОСОБА_20 , яка його придбала у ОСОБА_15 . Генератор відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 23.03.2021 року, визнаний речовим доказом в даному кримінальному провадженні, який передано до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області, на який згідно ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_29 від 26.03.2021 року у справі № 132/870/21, накладено арешт;

- протоколом огляду документа від 28.03.2021 року та ілюстрованих таблиць до нього, згідно яких, слідчий СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_23 відповідно до ст.ст.104, 105, 106, 237, 223 КПК України, в присутності понятих ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , оглянули записи камер відеоспостереження, розташованих на території магазину ритуальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить ФОП ОСОБА_16 , за період часу з 08год.00хв. 03.03.2021 року по 08год.00хв. 12.03.2021 року, тимчасовий доступ до яких був наданий ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_29 від 26.03.2021 року у справі № 132/870/21, на підставі якої записи були вилучені, про що свідчать протокол тимчасового доступу до речей і документів та опис, який є додатком до нього, складені 27.03.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_23 , за змістом якого, на записах з камер відеоспостереження території магазину ритуальних товарів «Реквієм», зафіксована певна особа, яка за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_15 , яка з території магазину 04.03.2021 року вчиняє крадіжку бензинового генератору. Оптичний носій, а саме CD-R диск із відеозаписом, відповідно до постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП України у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 28.03.2021 року, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, який визначено зберігати при його матеріалах.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази у кримінальному провадженні, в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_15 за ч.3 ст.185 КК України, як таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше сховище.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_15 за епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», що мало місце 04.03.2021 року, кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, за ознакою «вчинення злочину з проникненням у інше сховище», однак зазначена кваліфікація не знайшла свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, та підлягає виключенню з пред`явленого обвинувачення, виходячи з наступних підстав.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке. Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні. Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за частиною третьою статті 186 КК України або частиною третьою статті 187 КК України. Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаний безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо). Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо). Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Схоже визначення поняття «сховище» міститься у постанові Верховного Суду України від 31.01.2013 року в справі № 5-33кс12, де вказано, що під поняттям «сховище» слід розуміти певні місця чи ділянки території, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які обладнані огорожею чи технічними засобами або забезпечені іншої охороною: пересувні автолавки, рефрижератори, контейнери, сейфи та інші сховища».

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2018 року у справі № 205/5830/16-к (провадження № 51-2436кмо18), відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб. З огляду на це, належним чином огороджена територія домоволодіння, яка використовується для постійного чи тимчасового зберігання майна, як правило, може бути визнана сховищем. Проте не можна вважати сховищем подвір`я, огорожа якого не перешкоджає проникненню туди сторонніх осіб, внаслідок незавершеності (окремі частини подвір`я не мають суцільного паркана), наявності пошкоджень (проломів), конструктивних особливостей (невелика висота, складається лише зі стовпів та жердин чи дроту, не містить воріт чи хвірток). Також не може виступати сховищем таке подвір`я, яке є загальнодоступним, зокрема, коли на ньому є об`єкти громадського користування (наприклад, колодязь, туалет) чи через нього проходять спільні комунікації (зокрема, стежка), або влаштовані пристосування, які полегшують доступ на подвір`я тощо. Відсутність же загальної доступності подвір`я, а тим більше наявність на ньому пристосувань, засобів, які перешкоджають доступу сторонніх осіб (собак, освітлення, засувів чи гачків, а тим більше, замків на воротах та хвіртках), огорожі, яка за своїми розмірами, матеріалами, конструкцією призначена обмежити чи утруднити доступ сторонніх осіб, навпаки, вказує на те, що таке подвір`я в кримінально-правовому розумінні набуває статусу сховища. Про те, що подвір`я виконує роль сховища, вказує його фактичне використання для зберігання майна. Таким чином, оскільки ч.3 ст.185 КК України (як і ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України) визначають як кваліфікуючу ознаку проникнення саме у «сховище», а не на «огороджену територію», «подвір`я» тощо, то в кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за цими статтями включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить установити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення ст.ст.91-94 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази відповідній оцінці.

При здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягають встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) у приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Для кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України також важливим є факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Вчиняючи крадіжку, поєднану з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення за епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», що мало місце 04.03.2021 року, було вчинено ОСОБА_15 шляхом вільного доступу на огороджену територію магазину ритуальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , через відкриті вхідні ворота, оскільки в момент вчинення злочину даний магазин був відчинений та працював, його власник здійснював обслуговування клієнта (покупця), та вхід до магазину був відкритим і жодних обмежень в його відвідуванні не мав, що встановлено з показів потерпілого ОСОБА_16 , даних в судовому засіданні, та відеозаписів з камер відеоспостереження магазину ритуальних товарів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на яких чітко зафіксовано, що обвинувачений шляхом вільного доступу, через відкриті вхідні ворота, зайшов на територію магазину, звідки таємно викрав генератор.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність кваліфікуючої ознаки «проникнення у інше сховище», оскільки обвинувачення в цій частині не підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, та спростовується показами потерпілого ОСОБА_16 , та відеозаписами з камер відеоспостереження, які є доказами в даному кримінальному провадженні, а тому підлягає виключенню. У зв`язку з чим, з огляду на наявність іншої кваліфікуючої ознаки «повторність», діяння ОСОБА_15 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України, із призначенням йому покарання за вказаним законом України про кримінальну відповідальність.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_15 за ч.2 ст.186 КК України, як відкритого викрадення чужого майна (грабежу), то дана кваліфікація також не знайшла свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, виходячи з наступних підстав.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню.

Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) характеризується об`єктивними та суб`єктивними ознаками. Об`єктивні ознаки відкритого викрадення це викрадення, що вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи.

Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.186 КК України, характеризується лише прямим умислом і корисливим мотивом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення майна.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст.186 КК України, має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Згідно положень статті 185 КК України та роз`яснень, викладених в пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій. Коли винна особа вже отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися протиправно вилученим майном, але застосовує насильство лише з метою уникнення затримання, її дії не можуть визнаватися грабежем, поєднаним з насильством. Залежно від способу вилучення майна вони можуть розцінюватись як крадіжка або грабіж. Застосування насильства в такому випадку утворює окремий склад злочину і потребує окремої кваліфікації залежно від тяжкості наслідків та заподіяної потерпілому фізичної шкоди.

Отже, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Верховний Суд у своїй постанові від 18.12.2019 року у справі № 749/386/17 (провадження № 51-3114км19) зазначив, якщо незаконні дії злочинця були помічені іншою особою, однак сам зловмисник вважає, що діє таємно, має місце вчинення крадіжки, тобто таємне викрадення майна (наприклад, особа викрадає з чужого подвір`я майно і впевнена, що діє таємно, а насправді її дії бачать сусіди). Якщо злочинець вважає, що діє відкрито, його дії бачать і розуміють, а насправді ніхто не помітив його протиправних дій, порушник буде нести відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), оскільки саме такий умисел він реалізовував (наприклад, зловмисник у кафе хапає гаманець зі столика і тікає, вважаючи, що його дії очевидні для оточуючих, тоді як насправді присутні не помітили його дій). Якщо злочинець заволодіває чужим майном у присутності потерпілого або сторонніх осіб, які внаслідок певних об`єктивних обставин не можуть дати належну правову оцінку заволодінню майном (малолітній вік, фізичні чи психічні вади, стан гіпнозу, сон тощо), такі дії є крадіжкою. Якщо злочинець здійснює викрадення в присутності осіб, на потурання з боку яких винний розраховує з тих чи інших підстав (дружні стосунки, усталена практика у певній соціальній групі тощо), такі дії є крадіжкою. Якщо злочинець здійснює викрадення у присутності інших осіб, які переконані у правомірності дій цієї особи, та не мають підстав думати інакше (наприклад, злочинець у присутності власника майна викрадає телевізор, який потребує ремонту, видаючи себе за телевізійного майстра), такі дії є крадіжкою. При цьому якщо особа намагалася здійснити крадіжку, але після викриття її дій не відмовилася від злочину і продовжила заволодівати майном (наприклад, особа намагається таємно викрасти сумку на вокзалі і після того, як його дії помічені власником, все одно хапає сумку та тікає), такі дії набувають ознак «відкритості» та кваліфікуються як грабіж.

Згідно формулювання обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_15 розпочавши свої дії як крадіжку, був викритий працівником супермаркету «Грош», а саме товарознавцем ОСОБА_17 , яка кричала йому вслід, щоб він зупинився та повернув товар, однак ОСОБА_15 усвідомлюючи, що його злочинні дії викриті та стали носити відкритий характер, ігноруючи вимогу ОСОБА_17 зупинитися та повернути викрадений ним товар, утримуючи при собі викрадене, з місця вчинення злочину втік.

Дані обставини частково знайшли своє підтвердження під час розгляду даного кримінального провадження, а саме в частині того, що товарознавець ОСОБА_17 побачила ОСОБА_15 , який утримуючи викрадений ним товар при собі, пройшов повз касову залу торгівельного залу, без сплати його вартості, та попрямував до виходу, що зокрема підтверджується показами свідка ОСОБА_17 , даними в судовому засіданні; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2021 року; протоколом огляду документа від 15.03.2021 року, та відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету «Грош» за 02.03.2021 року.

Однак в іншій частині обвинувачення, обставини зазначені в ньому, не знайшли підтвердження та спростовуються наступними доказами.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 не змогла чітко вказати точної дати та часу, коли вона побачила ОСОБА_15 при спробі ним покинути приміщення супермаркету із викраденим товаром, та намагалася припинити його протиправні дії.

Її покази в частині того, що вона намагаючись зупинити ОСОБА_15 , бігла за ним разом із іншим працівником супермаркету, є суперечливими, не узгоджуються з іншими дослідженими доказами, зокрема з відеозаписом з камер відеоспостереження супермаркету «Грош» за 02.03.2021 року, на якому зафіксовано, що вона виходила із супермаркету сама.

Далі свідок в судовому засіданні стверджувала, що на зустріч ОСОБА_15 виїхали працівники ДСО, які його затримали та вилучили у нього викрадений алкоголь, а в подальшому він був затриманий працівниками поліції та приведений до супермаркету, однак матеріали справи не містять доказів затримання ОСОБА_15 , вилучення у нього викраденого товару, та визнання його речовим доказом в кримінальному провадженні.

Окрім цього, ОСОБА_17 вказала, що не висловлювала вслід ОСОБА_15 вимогу повернути викрадений товар, як зазначено в обвинувальному акті, а лише одноразово вигукнула слово «Стій», при цьому, стверджувати, що ОСОБА_15 почув дану вимогу, вона не може, оскільки перебувала від нього на значній відстані.

Суд критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_17 в частині, що вона висловлювала до ОСОБА_15 усну вимогу зупинитися, оскільки дане твердження не підтверджене жодними належними та допустимими доказами, зокрема відсутні інші свідки, які б чули дану вимогу, та могли підтвердити її в суді.

Як вбачається з протоколу огляду документа від 15.03.2021 року, та відеозапису з камер відеоспостереження супермаркету «Грош» за 02.03.2021 року, свідок ОСОБА_17 не наближалась до ОСОБА_15 , не перебувала в безпосередній близькості до нього та в полі його зору.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_15 надав покази, згідно яких він 02.03.2021 року близько 14год.30хв. перебуваючи в приміщенні супермаркету «Грош», на його торгівельних полицях помітив пляшку коньяку, пиріжки з горохом та банани, які взявши та утримуючи при собі, пройшов повз касову зону торгівельного залу, нерозрахувавшись, вийшов на вулицю, після чого залишив територію цього супермаркету. При цьому, він не бачив, щоб за ним в приміщенні супермаркету будь-хто спостерігав, в тому числі і працівники супермаркету, які б помітили його дії під час вчинення ним крадіжки вказаних товарів, та намагалися б у будь-який спосіб його зупинити, зокрема шляхом висловлення словесної вимоги чи фізичного затримання. Він не бачив та не чув, щоб за ним хтось слідував (йшов, біг), висловлював йому у слід будь-які словесні вимоги. Його ніхто не затримував. Вважаючи, що він діє цілком таємно, не поспішаючи, вийшов з приміщення супермаркету на вулицю, та пішов додому.

Дані твердження ОСОБА_15 не спростовано жодними належними та допустимими доказами зі сторони обвинувачення.

Таким чином, прокурор не довів суду, що обвинувачений ОСОБА_15 помітив та усвідомлював, що його дії були помічені (викриті), та у зв`язку з цим, продовжуючи свої злочинні дії, він намагався втекти.

Натомість, з відтвореного у судовому засіданні та дослідженого протоколу огляду документа від 15.03.2021 року, і відеозапису з камер відеоспостереження супермаркету «Грош» за 02.03.2021 року, слідує, що обвинувачений ОСОБА_15 взявши з полиць торгівельного залу викрадений товар, спокійно слідує через торговий зал, не пришвидшуючи свій рух, проходить повз каси, безперешкодно, не обертаючи свій погляд назад, виходить з приміщення супермаркету та видаляється з його території. І лише після того, як ОСОБА_15 залишив територію супермаркету та зник з камер відеоспостереження, на вулицю вийшов працівник цього закладу торгівлі.

Отже, дії ОСОБА_15 , які зафіксовані на відеозаписі з камер відеоспостереження супермаркету «Грош», свідчать, що він вважав, що діє таємно, та не усвідомлював, що його дії було помічено.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні, наряду з іншими, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається, зокрема, на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи у вчиненні конкретного злочину поза розумним сумнівом.

За положеннями статті 62 Конституції України, статей 17, 373 КПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.

З огляду на вищевикладене, та виходячи з встановлених у даному кримінальному провадженні фактичних обставин, шляхом безпосереднього дослідження доказів, судом було беззаперечно встановлено відсутність у ОСОБА_15 умислу саме на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а тому через невірно надану органом досудового розслідування кримінально-правову оцінку його діям за ч.2 ст.186 КК України, такі дії слід перекваліфікувати на ч.2 ст.185 КК України.

Щодо сумнівів сторони захисту у наявності в діях ОСОБА_15 повторності як кваліфікуючої ознаки за ч.2 ст.185 КК України, за епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме пляшки коньяку марки «Арені», та пляшки віскі марки «White Horse», із супермаркету «Грош», розташованого за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця Незалежності, будинок № 51, та належного ТОВ «НВП «Аргон», що мало місце 01.03.2021 року, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_15 за вказаним епізодом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, виходячи з наявності у нього незнятої та непогашеної судимості за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2015 року у справі № 132/2247/15-к.

Згідно вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2015 року у справі № 132/2247/15-к, ОСОБА_15 засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71, 72 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, який був звільнений 14.12.2017 року із ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року, умовно-достроково, невідбутий термін 1 (один) рік 3 (три) місяці 1 (один) день.

За приписами частин 1, 2 статті 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

Строки погашення судимості визначенні в статті 89 КК України, де у пунктах 7, 8 частини 1 цієї статті, встановлено, що такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за нетяжкий злочин, якщо вони протягом трьох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 90 КК України, строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання. Якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового). Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Виходячи з того, що ОСОБА_15 було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення його від відбування покарання.

Згідно пункту 1 примітки до статті 185 КК України, повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК України визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК України.

За роз`ясненнями, викладеним в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», ознака повторності відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності або якщо судимість за раніше вчинений злочин було погашено чи знято в установленому законом порядку, або якщо на момент вчинення нового злочину минули строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за раніше вчинений злочин.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що ОСОБА_15 вчинив кримінальні правопорушення в цьому кримінальному провадженні № 0000069 від 05.03.2021 року, до спливу строків погашення судимості за вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2015 року у справі № 132/2247/15-к, а отже будучи особою, яка має незняту та непогашену судимість, а відтак в його діях наявна кваліфікуюча ознака «повторності» при кваліфікації його дій за першим епізодом таємного викрадення чужого майна (крадіжки), а саме пляшки коньяку марки «Арені», та пляшки віскі марки «White Horse», із супермаркету «Грош», що мало місце 01.03.2021 року, а тому доводи сторони захисту щодо її відсутності та необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_15 за цим епізодом з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України, є неспроможними.

Розглянувши доводи сторони захисту щодо недопустимості зібраних у справі доказів, суд вважає наголосити на наступному:

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Згідно з положеннями частини 1 статті 94 КПК України, суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (стаття 86 КПК України).

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК України).

Визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду).

Відносно доводів захисника про визнання недопустимими доказів, а саме протоколу впізнання по фотографіям від 12.03.2021 року, висновку експерта від 18.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4237-ТВ, та висновку експерта від 19.03.2021 року № МЕ-19/102-21/4239-ТВ, то вони на думку суду є безпідставними, оскільки вказані документи складені та оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства.

Щодо вимоги захисника про визнання недопустимими довідки та акту оцінки завданих збитків, то дані документи не покладені судом в основу даного вироку.

Підстав для визнання недопустимими характеристики та консультативного висновку, суд не вбачає, оскільки вони отримані, долучені до матеріалів кримінального провадження в передбачений законом спосіб, та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_15 за всіма епізодами, що йому інкримінуються, доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та призначити покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_15 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, які відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесені до нетяжких злочинів.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 13.03.2021 року, ОСОБА_15 раніше неодноразово був судимий, зокрема:

23.08.1999 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.81 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням ст.46-1 КК України, із відстрочкою виконання вироку на 6 (шість) місяців, штрафу 680грн.;

27.06.2000 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.140 КК України, із застосуванням ст.43 КК України, до остаточного покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, звільненого 15.11.2002 року із Державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)» на підставі постанови Шепетівського районного суду Хмельницької області від 14.11.2002 року, умовно-достроково, невідбутий термін 11 (одинадцять) місяців 14 (чотирнадцять) днів;

04.09.2003 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.187 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненого 01.06.2007 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 24.05.2007 року, умовно-достроково, невідбутий термін 5 (п`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів;

24.12.2008 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ст.395 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненого 22.03.2012 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 14.03.2012 року, умовно-достроково, невідбутий термін 2 (два) місяці 10 (десять) днів;

21.04.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки;

16.09.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71, 72 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, звільненого 14.12.2017 року із Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№81)» на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 року, умовно-достроково, невідбутий термін 1 (один) рік 3 (три) місяці 1 (один) день /довідка про звільнення серії ВІН № 015134/.

Відповідно до цих же відомостей та матеріалів справи, ОСОБА_15 окрім даного кримінального провадження, має статус обвинуваченого ще в іншому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 03.03.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, яке перебуває в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області (справа № 132/1619/20), розгляд якого не завершено.

За довідкою-характеристикою, виданою 12.03.2021 року за вих.№ 529, секретарем виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області ОСОБА_30 , за час проживання на території міської ради ОСОБА_15 зарекомендував себе з негативної сторони, неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності.

Згідно характеристики, виданої 11.08.2022 року за вих.№ 176, за підписом директора КП «УК «Житловик» ОСОБА_31 , ОСОБА_15 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . скарг та зауважень на його адресу від мешканців будинку, не надходило.

Відповідно до довідки та характеристики б/н, виданих 09.03.2023 року за підписом голови ФГ «Корделівка» ОСОБА_32 , ОСОБА_15 прийнятий на роботу до цього господарства на посаду зварювальника з 05.10.2022 року, та за період роботи проявив себе як відповідальний працівник, з високим кваліфікаційним рівнем, як дружня, привітна в колективі людина. Його ставленням до роботи, голова ФГ задоволений.

За консультативними висновками спеціалістів, складеними 12.03.2021 року КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області, в закладі охорони здоров`я ОСОБА_15 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 21.05.2015 року, однак госпіталізації не потребує.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, що в ході досудового розслідування обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_15 , що передбачені статтею 66 КК України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_15 під час судового розгляду вважав, що наявні підстави для визнання обставинами, що пом`якшують його покарання щире каяття, оскільки він визнав свою провину у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), розкаявся у скоєному, та добровільно відшкодував завдану потерпілим шкоду, а також з`явлення із зізнанням, оскільки він 12.03.2021 року звернувся до відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою, в якій повідомив про вчинення ним крадіжки бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», з території магазину ритуальних товарів «Реквієм».

Розглянувши дані доводи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 10.09.2019 року у справі 761/23886/14-к,щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину).

Отже, щире каяття характеризується відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення кримінального правопорушення, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність. Саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. З огляду на викладене, щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження та в реальних діях особи.

Суд встановив, що визнання вини ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, було вимушеним під тиском вагомих та беззаперечних доказів, які вказували на його причетність до їх вчинення, а поведінка під час досудового розслідування, та при розгляді справи в суді, не дають підстав для беззаперечного переконання в його щирості, а сам факт визнання ним своєї вини та відшкодування заподіяної шкоди, не є доказом щирості та каяття, а свідчить виключно про намагання уникнути справедливого покарання.

Отже, в матеріалах даного кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченим ОСОБА_15 , та те, що він виявив готовність нести справедливе покарання за скоєне.

З урахуванням цього, посилання ОСОБА_15 на щире каяття, як на обставину, яка пом`якшує його покарання, є безпідставним.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про наявність такої пом`якшуючої обставини, як з`явлення із зізнанням, суди повинні перевіряти, чи були подані до органів розслідування, інших державних органів заява або зроблене посадовій особі повідомлення про злочин (у будь-якій формі) добровільними і чи не пов`язано це з тим, що особа була затримана як підозрюваний і, будучи викритою, підтвердила свою участь у вчиненні злочину. Якщо у справі, порушеній за фактом вчинення злочину, не встановлено, хто його вчинив, добровільні заява або повідомлення особи про вчинене нею мають розглядатись як з`явлення із зізнанням. Аналогічно розцінюється заява особи, притягнутої до кримінальної відповідальності, про вчинення нею іншого злочину, про який не було відомо органам розслідування. За сукупності вчинених злочинів з`явлення із зізнанням має враховуватись як обставина, що пом`якшує покарання при призначенні останнього за злочин, у зв`язку з яким зроблено це зізнання.

Суд встановив, що ОСОБА_15 звернувся до відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою, в якій повідомив про вчинення ним крадіжки бензинового генератора марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», з території магазину ритуальних товарів «Реквієм», вже після того, як на підставі письмової заяви ОСОБА_16 про вчинене кримінальне правопорушення від 12.03.2021 року, були внесені відомості до ЄРДР, та після надання ним показань, згідно яких він прямо вказав на ОСОБА_15 , як на особу, причетну до вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, посилання ОСОБА_15 на з`явлення із зізнанням, як на обставину, що пом`якшує його покарання, є також безпідставним.

Таким чином, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_15 , що передбачені статтею 66 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається, зокрема, рецидив злочинів.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях особи повторності, сукупності, рецидиву злочинів та про їх правові наслідки, необхідно керуватися перш за все положеннями статей 32-35 КК України, а також мати на увазі, що на вирішення зазначених питань можуть впливати й інші положення КК України, зокрема ті, які передбачені статтями 4, 5, 9, 13-17, 29-31, 44-49, 88-91, 106, 108, пунктами 9, 10, 13, 17 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України, а також відповідні положення чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Ознаками рецидиву є: вчинення особою двох чи більше самостійних одиничних кримінальних правопорушень; нове кримінальне правопорушення має бути вчинено особою в період, коли вона вважається такою, що має судимість за раніше вчинене кримінальне правопорушення; кримінальне правопорушення, за яке особа має судимість, і кримінальне правопорушення, вчинене нею під час цієї судимості, мають бути умисними.

Оскільки відповідно до частини 1 статті 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_15 був засуджений 16.09.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області (вирок у справі № 132/2247/15-к), за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку.

Тобто, маючи не зняту і не погашену судимість згідно вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2015 року у справі № 132/2247/15-к, обвинувачений ОСОБА_15 знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке утворює з попереднім злочином, рецидив злочинів, що свідчить про наявність обтяжуючої покарання обставини відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 КК України, яка має бути врахована при призначенні покарання винному.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За приписами статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 КК України, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами ст. 75 КК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Для застосування положень ст.75 КК України, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

При цьому в аспекті застосування положень ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_15 вчинив інкриміновані йому в даному кримінальному провадженні злочини, маючи не зняту та непогашену судимість згідно вироку Калинівського районного суду Вінницької області від 16.09.2015 року у справі № 132/2247/15-к, та будучи особою, відносно якої 29.05.2020 року до Калинівського районного суду Вінницької області був скерований обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 03.03.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

З відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 13.03.2021 року слідує, що до ОСОБА_15 раніше вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак останній, належних висновків для себе не робив та продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про відсутність позитивних змін в особистості обвинуваченого, не створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на стійку злочинну спрямованість та його небезпечність для суспільства.

Факт визнання вини та відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, відокремлено від інших обставин, не є достатніми підставами до застосування положень ст.75 КК України (постанова Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 185/7875/21 (провадження № 51-3396км22).

З урахуванням викладеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, кількість епізодів, загальну вартість викрадених товарів (майна), які не є товарами першої необхідності; дані щодо особи обвинуваченого та способу його життя; беручи до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує його покарання у виді рецидиву злочинів, суд вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення ОСОБА_15 без ізоляції його від суспільства, а тому підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням суд не вбачає.

Отже, звільнення ОСОБА_15 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, або призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом на підставі статті 69 КК України, не сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню ним нових злочинів, і на переконання суду, є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненим ним злочинів.

Санкцією ч.2 ст.185 КК України передбачене покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

Виходячи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують його покарання, суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_15 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Саме таке покарання ОСОБА_15 , на переконання суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим ним кримінальним правопорушенням, а за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенство права та законності було реалізовано при постановленні вироку в цьому провадженні.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме оптичний носій CD-R диск із відеозаписами з відеокамер супермаркету «Грош», який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 15.03.2021 року, визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, а також оптичний носій CD-R диск із відеозаписами з відеокамер магазину «Реквієм», який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 28.03.2021 року, визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, необхідно залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 23.03.2021 року, визначено передати до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_29 від 26.03.2021 року у справі №132/870/21, накладено арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_29 від 26.03.2021 року у справі № 132/870/21.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пінкту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 18.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4237-ТВ у розмірі 817грн.25коп.; висновку експерта від 19.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4239-ТВ у розмірі 653грн.80коп.; висновку експерта від 19.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4241-ТВ у розмірі 653грн.80коп., а всього 2124грн.85коп., підлягають стягненню з ОСОБА_15 на користь держави.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування та судового розгляду, заходи забезпечення кримінального провадження у виді запобіжних заходів відносно ОСОБА_15 не застосовувались.

З урахуванням цього, оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_15 не обирати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 15.05.2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_15 на виконання вироку.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_15 не обирати.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме оптичний носій CD-R диск із відеозаписами з відеокамер супермаркету «Грош», який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 15.03.2021 року, визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, а також оптичний носій CD-R диск із відеозаписами з відеокамер магазину «Реквієм», який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 28.03.2021 року, визначено зберігати при матеріалах кримінального провадження, після набуття вироком законної сили, залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору, який згідно постанови слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 23.03.2021 року, визначено передати до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_29 від 26.03.2021 року у справі № 132/870/21, на бензиновий генератор марки «EVO POWER ELECTRIC ZSA3800», чорного кольору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 18.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4237-ТВ у розмірі 817грн.25коп.; висновку експерта від 19.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4239-ТВ у розмірі 653грн.80коп.; висновку експерта від 19.03.2021 року № СЕ-19/102-21/4241-ТВ у розмірі 653грн.80коп., а всього 2124грн.85коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя