Справа № 317/2961/22
№/п 1-кп/317/133/2023

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

адвоката обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ручаївка Запорізького району Запорізької області, громадянин України, із середньою освітою, одружений, не працює, має 1 неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1.08.12.2011 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим терміном на 1 рік.

2.14.08.2012 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 259, ч. 2 ст. 289, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2011 до відбуття 4 роки 4 місяці позбавлення волі.

-звільнений 23.11.2015 з Бердянської виправної колонії Запорізької області умовно достроково на невідбутий термін 10 місяців 26 днів.

3.27.12.2016 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднано покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 14.08.2012 покарання у виді 7 років 1 місяць позбавлення волі. На підстав ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання період часу з 27.03.2016 по 27.12.2016 початок терміну 27.03.2016. 26.05.2022 звільнений по відбуттю строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2022, у денний час (точного часу встановити не вдалося), ОСОБА_5 знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом марки ВАЗ 2101, в кузові зеленого кольору, 1972 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить потерпілому ОСОБА_4 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 , 29.07.2022, у денний час (точного часу встановити не вдалося), діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , шляхом обману, пообіцявши ОСОБА_4 , що здійснить ремонтні роботи його автомобілю марки ВАЗ 2101, в кузові зеленого кольору, 1972 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та використає його для перевезення особистих речей, завідомо не маючи наміру виконувати свої зобов`язання щодо повернення транспортного засобу, за допомогою автомобілю марки Москвич який належить ОСОБА_7 , шляхом буксировки, незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 2101, в кузові зеленого кольору, 1972 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/108-22/11718-АВ від 30.09.2022 становить 21092 гривень 77 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_5 покинув територію вказаного домоволодіння, та розпорядився вищевказаним транспортним засобом на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 21092 гривень 77 копійок.

Крім того, 02.08.2022, у денний час (точного часу встановити не вдалося), ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході спілкування з ОСОБА_4 , попросив у нього причеп МАЗ 8114 реєстраційний номер НОМЕР_2 з метою перевезення власних речей, на що останній погодився.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 02.08.2022 у денний час (точного часу встановити не вдалося), ОСОБА_5 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , шляхом обману, сказавши ОСОБА_4 , що причеп бере для перевезення дров,за допомогою автомобіля марки ВАЗ 2101, який належить ОСОБА_8 , заволодів причепом МАЗ 8114, 1989 року випуску, рама № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-22/11720-АВ від 13.10.2022 становить 10128 гривень 33 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_5 покинув територію вказаного домоволодіння, та в подальшому розпорядився вищевказаним причепом на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 10128 гривень 22 копійок.

Провину свою у скоєному ОСОБА_5 не визнав. Щодо обставин справи пояснив наступне:

ОСОБА_5 провину в заволодінні транспортним засобом не визнав, а шахрайські дії щодо причепу визнав повністю. Щодо подій повідомив, що він ремонтував у ОСОБА_9 автомобіль. Домовлявся з ОСОБА_10 про придбання його автомобіля у власне користування за 6 кубів дров та 2000 гривень. А потім йому передали би технічний паспорт. Кошелев запропонував відбуксирувати автомобіль до нього до дому. Черкасов не був проти. Переглянувши автомобіль, Кошелев вирішив відвезти його на металобрухт. З ОСОБА_10 угод не укладав, мали лише усну домовленість. Мав бажання виплатити обіцяне ОСОБА_10 . Оскільки час виконання домовленості не визначали, не виплачував. На металоприйомці отримав 4000 грн. Через декілька днів приїхав до ОСОБА_10 з приятелем ОСОБА_11 за причепом. Попросив надати причеп для перевозки речей. Причеп також сдав на металобрухт. Отримав за нього 800 чи 900 грн. Прав керування транспортними засобами не має, документів на автомобіль та причеп не мав, вважає, що він не уганяв автомобіль, оскільки купив.

У потерпілого ОСОБА_12 стало відомо, що в авто не працює не тільки запалювання, а й щось інше. Повертати автомобіль потерпілому не збирався. Гроші, що отримав від продажу витратив на власний розсуд. Потерпілому про те, що здав автомобіль та причеп на металобрухт не повідомляв. Дрова бажав в наступному зібрати в лісосмузі. Коли брав у потерпілого причеп, авто вже здав на розборку. Гроші, що отримав надіслав своїй родині. Коли та яким перерахуванням не пам`ятає. Авто продав в той же день, а причеп через декілька днів. Вважає, що угон не здійснював. Борг відшкодує. Скоєння шахрайства визнає.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що з ОСОБА_12 у нього сусідські стосунки. Знає його з 29.07.2022 року. Кошелев з товаришем прийшли до нього до дому. ОСОБА_13 хотів брати його авто на запчастини. Кошелев запропонував купити авто за 10 кубів дров, потім за 6 кубів та 2000 гривень. Черкасов залив в авто бензин, повідомив ОСОБА_12 , що авто несправне, не працює замок запалюваня. Кошелев запропонував виправити несправність. Кошелев хотів одразу отримати на авто документи, але ОСОБА_10 відмовив. Кошелев пішов до сусіда, вони приїхали на його авто та викотили автомобіль Черкасова. Через 1-2 дні ОСОБА_10 пішов до Кошелева, який повідомив, що відремонтував автомобіль та просив надати причеп для перевезення особистих речей. Кошелев приїхав з іншим чоловіком на іншому автомобілі. Витягнули причеп. Потерпілому повідомив свідок ОСОБА_13 , що автомобіль Черкасова порізали на металобрухт, а Кошелев поїхав. Черкасов став розшукувати Кошелева, його мати не знала де той перебуває, а тому потерпілий звернувся до дільничого. ОСОБА_13 повідомив де саме порізали авто на брухт. На прийомці підтвердили, що авто та причеп були сдані ОСОБА_12 . ОСОБА_10 впізнав два сидіння від авто та колеса як свої. Спочатку мати ОСОБА_12 бажали відшкодувати шкоду, а потім відмовилась. Кошелев визнавав провину, а зараз відмовляється. На відшкодуванні за цивільним позовом наполягає. Вартість визначалась експертом, а тому проти стягнення саме вказаної суми не заперечує.

Саме ОСОБА_9 потрібні були запчастини для ремонту автомобіля, до розмови приєднався Кошелев. ОСОБА_10 повідомив, що з автомобіля було знято запалювання. Завести автомобіль не вийшло. Автомобіль був на ходу. Кошелев пішов до ОСОБА_14 , для того, щоб відтягнути авто до себе до дому для проведення ремонту. Черкасов дозволив витягнути авто з території домоволодіння, оскільки Кошелев обіцяв повеннути автомобіль або надати дрова. Документи віддавати ОСОБА_10 відмовився. Сказав, що віддасть після остаточного розрахунку. Причеп Кошелев поросив для перевезення речей, прийшов за ним через декілька днів після автомобіля. Причеп потерпілий планував продати в майбутньому. Кошелев пояснював, що він йому потрібен для перевозки дров.

Сидіння та колеса ОСОБА_10 впізнав по характерних ознаках. Кошелев йому не повернув а ні грошей, а ні речей. Автомобіль Кошелеву надавав добровільно, але по домовленості за 10 кубометрів дров. Покарати Кошелева просив на розсуд суду.

Незважаючи на невизнання вини, вона повністю підтверджується зібраними, оголошеними, вивченими та оціненими в судовому засіданні доказами, а саме показами потерпілого та свідків, а також письмовими доказами:

Згідно витягу з ЄРДР зареєстровано 05.09.2022 року провадження за номером 0000068 за ч.2 ст.289 КК України та 16.10.2022 року за ч.2 ст.190 КК України. (а.с.69-70).

Підставою для внесення відомостей є рапорти на підставі опитування ОСОБА_4 (а.с.71-72).

17.10.2022 року постановою прокурора провадження об`єднані в одне за ч.2 ст.289 та ч.2 ст.190 КК України. (а.с.73-74).

Згідно протоколу заяви про скоєння правопорушення від 05.08.2022 року ОСОБА_4 просив допомоги в поверненні грошових коштів, які йому винен ОСОБА_5 за проданий автомобіль, що перебває у власності потерпілого. ( а.с.75-77).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ 2101 1972 року випуску д.н. НОМЕР_1 зеленого кольору зареєстрований за ОСОБА_15 , а відповідно до тимчасового реєстраційного талону НОМЕР_4 за ОСОБА_4 , а причеп 1989 р.випуску з номерним знаком НОМЕР_5 синього кольору зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с.78-81).

Згідно протоколу огляду місця події від 15.10.2022 року, що проводився з 8-50 год по 09.20 год. За участю понятих та спеціаліста, в присутності ОСОБА_4 на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 виявлено сидіння з автомобіля та 2 колеса. (а.с.83-85) До протоколу надано фото таблицю (а.с.86-88).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.11.2022 року свідок ОСОБА_16 впізнав серед інших осіб ОСОБА_5 , як особу у якої він на прикінці липня 2022 року придбав автомобіль ВАЗ 2101 зеленого кольору та на початку серпня 2022 року придбав причіп. Особа представилась як Аскер. (а.с.91-93).

Згідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2022 року за участю ОСОБА_5 , за участю потерпілого ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 , обвинувачений розповів, що він на території домоволодіння потерпілого розмовляв з ним з приводу автомобіля потерпілого. Що він забере його за 6 кубів дров, на що потерпілий погодився, але документи віддаси при розрахунку. Далі Кошелев причипив автомобіль до автомобіля ОСОБА_9 , оскільки автомобіль Черкасова не заводився, він зазачив, що відремонтує автомобіль, та відтягнули автомобіль до двору ОСОБА_12 . Кошелев також повідомив, що через декілька днів він разом з приятелем ОСОБА_17 приїхав до території домоволодіння ОСОБА_10 та попросив у потерпілого причеп нібито для перевезення особистих речей. ОСОБА_10 погодився та навіть допоміг підчепити причеп, що йому належить, до автомобіля ОСОБА_11 . Автомобіль, що належав ОСОБА_4 . Кошелев в той же вечір здав на металобрухт ОСОБА_18 . Коли приїхав за причепом, про те, що автомобілем розпорядився, власникові не повідомив. Коли викатували автомобіль з двору ОСОБА_10 , Кошелев був за кермом. Так само викотили і причеп.

При проведенні слідчого експерименту Кошелев самостійно, добровільно вказував місце розташування автомобіля та причепа на території домоволодіння ОСОБА_10 . Добровільно повідомляв про умови домовленості з ОСОБА_10 та про обставини події. (а.с. 95-100). В судовому засіданні досліджено відеозапис слідчого експерименту на ДВД диску (а.с.100).

Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/108-22/11718-АВ від 30.09.2022 року середня ринкова вартість транспортного засобу- автомобіля марки ВАЗ, модель 2101, 1972 р.в. у кузові зеленого кольору. Д.н.з НОМЕР_6 на момент вчинення правопорушення станом на 29.07.2022 року складала 21092 грн.77 коп. (а.с.101-105).

Згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/108-22/12505-АВ від 18.10.2022 року середня ринкова вартість транспортного засобу- причепу марки МАЗ, моделі 8114, 1989 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 02.08.2022 року складала 9833 грн.33 коп. (а.с.106-110)

ОСОБА_5 відповідно до довідки про звільнення після відбування покарання звільнений з ДУ Кропівницький слідчий ізолятор по відбуттю строку покарання 26.05.2022 року. (а.с.111).

04.11.2022 року був затриманий на підставі ухвали слідчого судді. Обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Провина також підтверджується показами допитаних свідків:

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що знає обвинуваченого лише за ім`ям. Йому по обставинах відомо, що обвинувачений взяв причеп у потерпілого для перевозки особистих речей. Потерпілого знає як односельця. Кошелев пояснив, що йому необхідно у Черкасова взяти причеп, привезти речі. На автомобілі ОСОБА_11 вони приїхали до місця проживання потерпілого та забрали причеп. Чи було це безоплатно свідок не знає. Вважає, що за домовленістю причеп необхідно було повернути потерпілому в той же день. Причеп був пустий. Залишили причеп біля будинку обвинуваченого, а поліція вже повідомила, що його так і не повернуто. Про обставини з автомобілем потерпілого свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що має з потерпілим добрі стосунки, а обвинувачений є його односельцем. Дату події не пам`ятає. Кошелев купив автомобіль у Черкасова. Кошелев прийшов до свідка до дому та просив допомоги, надав бензин для поїздки. Він купив у Черкасова автомобіль ВАЗ-01 за 5-6 тисяч гривень. Але авто не заводилося. Свідок прийшов до ОСОБА_10 разом з обвинуваченим. Свідок запитав про наявність домовленості, потерпілий підтвердив. Потерпілий випускав автомобіль зі свого двору. Авто тягнули на тросі 500-600 метрів. Про види розрахунку між потерпілим та обвинуваченим свідку не відомо. Автомобіль закотили до двору ОСОБА_12 . Чи бачив хтось, як це відбувалося не знає. Чи підписували вони договір свідку не відомо. Про умови договору вони відмовлялися самостійно.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що ОСОБА_10 є його другом, а ОСОБА_12 односелець. ОСОБА_12 ремонтував своє авто, для нього знадобилися запчастини. Кошелев спитав, чи не знає свідок особу, яка продає авто. ОСОБА_10 підтвердив, що у нього авто на продаж. Кошелев виявив бажання забрати авто. ОСОБА_10 та Кошелев домовлялися, але про умови договору свідок не пам`ятає. Кошелев прийшов, приніс радіатор з автомобіля, щоб поїхати на авто Черкасова. Події відбувалися в 2022 році, точніше свідок не пам`ятає. ОСОБА_10 сказав що надасть запчастини для ремонту. Кошелев домовлявся з ОСОБА_10 купити авто за дрова. Автомобіль Кошелева в той вечір більше не ремонтували, він кудись пропав. Повернувся близько 2 години ночі. Кошелев пояснив, що сдав автомобіль Черкасова на металобрухт, а з потерпілим самостіно розбереться. При буксировці автомобіля ОСОБА_10 свідок не був присутній. Автомобіль не заводився.

Свідок ОСОБА_20 , що є матір`ю обвинуваченого повідомила, що узнала від потерпілого, що син взяв у нього машину. Також в дворі стояв чужий причеп. Автомобіль в своєму дворі побачила в день події після 16-00 години. Кошелев показав авто, яке було іржаве. Син сказав, що взяв авто у Черкасова, пообіцяв за нього дрова. У ОСОБА_12 не має прав на керування автомобілем. Свідок сказала сину повернути авто. Їй відомо, що за допомогою іншого автомобіля син відвіз авто Черкасова в невідомому напрямку. Про договір купівлі продажу авто їй стало відомо від ОСОБА_12 . Також відомо, що борг ОСОБА_10 він не повернув. Про те, що на брухт сдали причеп розповів ОСОБА_10 . Син не мав права розпоряджатися чужим майном.

Адвокат заперечував щодо наданої обвинуваченням кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК Украхїни. Вважає, що прокурор не скористався своїм правом на зміну обвинувачення,тому дії ОСОБА_5 суд повинен перекваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого та заперечення проти неї ОСОБА_5 та його адвоката, суд наголошує, що відповідно до положень викладених в Постанові Пленуму Верхового Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті незаконне заволодіння транспортним засобом (ст.289 КК слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 289 КК та п. 3 примітки до цієї статті матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою - на суму понад 250 таких мінімумів.При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У випадках коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день вчинення злочину. Таким же чином треба вирішувати це питання, якщо транспортний засіб після незаконного заволодіння не знайдено.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Зазначена аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 13.01.2022 року (справа № 521/10497/20 провадження № 51-3747 км 2).

Зауваження адвоката про те, що усну домовленість щодо купівлі-продажу автомобілю необхідно вважати дійсною угодою, суд вважає надуманим та помилковим твердженням, що суперечать нормам права.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно та за . ч. 2 ст. 190 КК України, а саме вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому розгляді вимоги позовної заяви потерпілий ОСОБА_4 підтримав, та просив задовольнити.

Одним із принципів національного кримінального процесу є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст.7 КПК України).

Реалізуючи вказаний принцип законодавець зобов`язав суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків, клопотання про допит яких заявлено. Свідок, від допиту якого сторона обвинувачення відмовилась, перебуває за межами України та є громадянином іншої держави та не має прибути у судове засідання.

З клопотанням прокурора сторона захисту обвинуваченого повністю погодилась та не наполягала на допиті.

Зазначені у вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, а доводів сторони захисту про протилежне не надходило.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ відзначив таке: «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не є інвалідом, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває).

Суд не приймає зауваження захисника, що ОСОБА_5 коли вчинював правопорушення перебував у скрутному становищі. ОСОБА_5 звільнившись з місць позбавлення волі, повернувся за місцем свого мешкання та через місяць вчинив корисливі злочини, до цього не застосовував жодних дій щодо працевлаштування. Окрім того, жодних дій, що свідчили би про те, що його родина потребувала саме його участі в евакуації не зазначено та підтверджень не надано.

Суд враховує думку потерпілого щодо призначення покарання на розсуд суду, характеризуючі відомості щодо особистості обвинуваченого має постійне місце реєстрації, звільнився з місць позбавлення волі в травні 2022 року, не відшкодував за час розгляду справи жодної копійки спричиненої шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обтяжуючою обставиною є рецидив злочинів. Прокурор в судових дебатах зазначив, що вважає, що обтяжуючою обставиною є вчинення правопорушення відносно особи похилого віку, але суд не погоджується з такими висновками, оскільки в обвинувальному акті такого не було зазначено, підтверджень того, що ОСОБА_5 знав про вік потерпілого та саме з цих підстав скоїв відносно нього правопорушення не було встановлено.

Враховуючи особистість ОСОБА_5 конкретні обставини кримінального провадження, думку потерпілого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Вирішуючи питання, щодо обрання запобіжного заходу, суд враховуючи всі обставини справи, поведінку обвинуваченого під час розгляду провадження, приходить до висновку, що підстав для застосувати іншого крім обраного запобіжного заходу обвинуваченому до набрання вироком законної сили підстав не має.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п.10 ч.1 ст.56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вина ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК та ч.2 ст.190 КК України, на думку суду, повністю доведена. Потерпілий обґрунтував спричинену шкоду посилаючись на висновок експерта. Суд вважає, що він не викликає сумнівів.

За ст. 41 Конвенції розмір сатисфакції має бути справедливим. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд вважає, що розмір шкоди, яка має бути стягнута з обвинуваченого на користь позивача буде справедливою сатисфакцією за дії та наслідки, які були їм заподіяні внаслідок вказаного злочину.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають витрати на залучення експертів на проведення автотоварознавчих експертиз.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідками про витрати на проведення експертиз), тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 373-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.190, ч. 2 ст.289 КК України, на підставі яких призначити йому покарання у вигляді

За ч.2 ст.190 КК України - 1 (один) рік позбавлення волі;

За ч.2 ст.289 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого остаточно призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 04 листопада 2022 року.

До набрання вироку законної сили ОСОБА_5 залишити запобіжний захід тримання під вартою.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення з 04.11.2022 року по день набрання вироком законної сили.

Речові докази: по провадженню вважати переданими за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи № СЕ-19/108-22/1178 АВ від 30.09.2022 року в сумі 1132 грн, 68 коп. та на проведення експертизи № СЕ -19/108-22/12505-АВ від 18.10.2022 року в сумі 1132 грн.68 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 31220 (тридцять одна тисяча двісті двадцять) гривень 99 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1