Справа № 496/39/23
Провадження № 1-кп/496/7/23
У Х В А Л А

повний текст

30 березня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

Судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

дружини померлого потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Біляївського районного суду Одеської області обвинувальний акт та клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000185 від 18.07.2022 року за обвинуваченням: ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2, 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Біляївський районний суд Одеської області розглядає зазначене кримінальне провадження.

04.04.2023 року закінчується строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , у зв`язку з чим прокурором до суду було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке обґрунтовано наявністю ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлюють застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 вже переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 знайомий з деякими свідками та потерпілим, раніше працював на станції техобслуговування, тобто, перебуваючи на свободі, обвинувачений матиме можливість впливати на них з метою примусу для зміни своїх показань; вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за майнові кримінальні правопорушення, тобто, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 зможе знову вчинити кримінальне правопорушення, в тому числі майнове.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 в судовому засідання заперечувала проти продовження строку тримання під вартою, оскільки вважає доводи прокурора не обґрунтованими, наразі визначенні прокурором ризики вже втратили свою актуальність, вважає, що можливість впливу на свідків є припущенням прокурора, тому просила застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового арешту, або мінімальну суму застави.

Обвинувачений підтримав захисника та просив застосувати до нього заставу у меншому розмірі, ніж було призначено раніше, та в обґрунтування надав суду свідоцтво про народження дитини та свідоцтво про шлюб.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Суд дослідивши матеріали справи, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечення захисника, заслухавши учасників кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність продовження перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:

ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;

ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;

ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;

ризик, що особа порушить громадський порядок /справа Letellier проти France/.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час досудового провадження був оголошеним у розшук, на думку суду, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є непрацевлаштованим, обвинувачується у скоєнні декількох злочинів, при цьому відповідно обвинувального акту, обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення. За наведених обставин, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Щодо можливості незаконно вплинути на свідків, потерпілих, або схилити їх до надання завідомо неправдивих показів, з метою уникнення покарання або його мінімізації, то суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності таких ризиків, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого розгляду кримінального провадження, перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілих та інших осіб, що наразі перебувають у розшуку, тобто є підозрюваними в скоєнні злочинів, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Практика Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених до справи матеріалах.

За змістом ст. 154-1 КПК ( 1002-05 ) застосування чи незастосування застави повністю залежить від розсуду особи чи органу, в провадженні яких перебуває справа. Суд повинен вирішувати це питання (з наведенням відповідних мотивів) у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин, зазначених у ст. 150 КПК, і обирати цей запобіжний захід замість тримання під вартою лише тоді, коли є всі підстави вважати, що він може забезпечити належну поведінку підсудного та виконання ним процесуальних обов`язків, а також виконання вироку. Відмовляючи в задоволенні подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту чи продовження строку тримання під вартою та обираючи заставу, суд повинен навести аргументи на користь того, що застава в даному випадку спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного (обвинуваченого) і виконання ним процесуальних обов`язків". Постановою Пленуму Верховного суду № 5 ( va005700-03 ) від 06.06.2003 р.)

Беручи до уваги положення ч.ч. 4, 5 ст. 182, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, враховуючи особистість та матеріальне становище обвинуваченого, суд вважає, що застава у передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межах не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, отже не має підстав для застосування данного запобіжного заходу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника та задовольняючи клопотання прокурора, суд виходить з того, що санкції статей за якими обвинувачується ОСОБА_7 передбачають покарання до восьми років позбавлення волі, що на думку суду є важливим аргументом, вважати, що він може переховуватись від правосуддя, крім того, дійсно інший запобіжний захід може сприяти тому, що обвинувачений може вплинути на показання свідків, потерпілих, які ще не були допитаними в судовому засіданні. Крім того, обвинувачений офіційно не працевлаштований, тому враховуючи сукупність зазначених прокурором ризиків та аргументів, які на даний час не відпали, суд вважає клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Усі заперечення щодо обґрунтованості обвинувального акту, в рамках розгляду клопотання про продовження тримання під вартою не розглядаються.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме з 30 березня 2023 року по 28 травня 2023 року, включно.

Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 03 квітня 2023 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1