Справа № 348/2029/22
Провадження № 11-кп/4808/195/23
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000124 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2023 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Ланчин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, із середньою спеціальною освітою (спеціальність: електромонтер), одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, та ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання:

-за ч. 2 ст. 307 КК України - позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна;

-за ч. 1 ст. 309 КК України - штраф у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі ст.ст. 70, 72 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна та штраф у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вирішено питання про речові докази,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - два роки.

Вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є необґрунтованим та таким, що суперечить засадам кримінального судочинства, що узгоджується з позиціями Верховного суду та ЄСПЛ. Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що суд всупереч напрямку гуманізації покарання, ігноруючи принципи справедливості, співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання, незважаючи на те, що належна ресоціалізація буде неможлива у місцях позбавлення волі, не надав належної оцінки тому, що його дружина станом на час ухвалення вироку 18 січня 2023 року перебувала на 37 тижні вагітності, дійшов передчасного висновку щодо неможливості його виправлення без застосування до нього покарання у виді позбавлення волі. Зазначає, що є особою молодого віку, раніше несудимий, на обліку в лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно. Вказує, що суд не надав належної оцінки вищезазначеним обставинам посилаючись на те, що у ОСОБА_7 виникнуть трудності з матеріальним утриманням сім`ї та він знову вчинятиме передбачені КК України протиправні діяння, а також суд не взяв до уваги сукупність двох пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин. Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги позицію прокурора, який у судових дебатах просив при призначенні покарання за ч. 2 ст. 307 КК України застосувати ст. 69 КК України з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та особи обвинуваченого, а після цього застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці та час, умисно, незаконно придбав і незаконно зберігав до 19.05.2022, з метою збуту, п`ять паперових згортків, із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою 7,8108 грама. 19.05.2022 приблизно о 17.20 ОСОБА_7 , перебуваючи в гаражі за адресою: АДРЕСА_1 , умисно незаконно збув ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 1000,00 гривень указані п`ять паперових згортків, із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою 7,8108 грама.

Такими діями, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби.

Крім цього, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці та час, діючи умисно, повторно, незаконно придбав та незаконно зберігав до 11.08.2022, з метою збуту, поліетиленовий пакет із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою 1,6518 грама. 11.08.2022 приблизно о 18.40 ОСОБА_7 , перебуваючи у автомобілі марки «Реugеоt Раrtner», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (що перебував у його користуванні), поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , повторно незаконно збув ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 1000,00 гривень указаний поліетиленовий пакет із особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою 1,6518 грама.

Такими діями, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, вчинене повторно.

Також, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці та час, діючи умисно, повторно, незаконно придбав та незаконно зберігав до 12.08.2022, з метою збуту, у гаражі біля свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, а саме листя рослини зеленого кольору, що містило канабіс у перерахунку на суху речовину, масою 5,5589 грама, та рослинну речовину зеленого кольору поміщену у металевий пристрій для подрібнення та пластикову коробку, яка містила канабіс у перерахунку на суху речовину масою 0,565 грама. 12.08.2022 у період часу з 02.50 до 04.10, в ході проведення обшуку у гаражі біля помешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , указаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, в кількості 5,5589 грама та 0,565 грама, а також предмети де він знаходився правоохоронними органами вилучено, а вчинюване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення - припинено.

Такими діями, ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст.307 КК України, незаконне придбання, зберігання, з метою збуту, наркотичних засобів, предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, вчинене повторно.

Крім цього, ОСОБА_7 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у невстановленому місці та час, діючи умисно, незаконно придбав та незаконно зберігав до 12.08.2022, без мети збуту, у гаражі біля свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 на внутрішній поверхні двох частин полімерних пляшок та металевого предмета (поміщеного в корок) наркотичний засіб - екстракт канабісу, масою 0,3716 грама, що відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. 12 серпня 2022 року в період часу з 02.50 до 04.10 в ході проведення обшуку у гаражі біля помешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , указаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу масою 0,3716 грама - вилучено, а вчинюване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення - припинено.

Такими діями, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважає вирок законним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій, апелянтом не оскаржується та не перевіряються апеляційним судом.

Оскільки в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 оспорює вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції перевіряє судове рішення в цій частині.

Так, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, за приписами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

А за змістом ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків, що вказані в цій частині статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а також враховував практику Європейського суду з прав людини.

Суд першої інстанції, як і зазначено у вироку, до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставин, що обтяжують його покарання, не встановив.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливі при ізоляції його від суспільства та призначив покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна - в мінімальних межах санкції статті та за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70, 72 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна та штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, який підлягає до самостійного виконання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається ОСОБА_7 в апеляційній інстанції.

Те, що апелянт вину визнав у повному обсязі, стало підставою для віднесення до обставин, які пом`якшують покарання - щирого каяття.

Так, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Також, судом встановлено, що обвинувачений у ході досудового розслідування кримінальних правопорушень, дійсно активно сприяв їх розкриттю, а саме: під час обшуку добровільно видав заборонені речовини, визнав свою вину, дав показання щодо іншої особи за епізодами по ч. 2 ст. 307 КК України, які наявні у матеріалах досудового розслідування, що були вилучені з даного кримінального провадження з метою забезпечити ОСОБА_7 право на судовий розгляд висунутих йому обвинувачень у розумний строк.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер вчинених ним злочинів та кримінального проступку, обставини вчинення злочинів та кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний стан, відсутність місця праці.

Також, суд першої інстанції належно врахував дані щодо обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, з врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, призначив покарання в межах, встановлених у санкції ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі на найменші строки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами суду першої інстанції, що саме по собі посилання на наявність на утриманні обвинуваченого ОСОБА_7 дружини та неповнолітньої дитини ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в даному випадку не є підставою для подальшого зменшення призначеного покарання, оскільки таке покарання не буде відповідати ст. 50, 65 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що суд першої інстанції не врахував позицію прокурора, який у судових дебатах просив при призначенні покарання, застосувати положення ст.ст. 69, 75 КК України, не є самостійною обставиною, яка пом`якшує покарання, та могла вплинути на розмір призначеного покарання.

На переконання суду апеляційної інстанції, виходячи із обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , виправлення обвинуваченого неможливе без відбування покарання. Сукупність усіх обставин по кримінальному провадженню суд апеляційної інстанції не вважає такими, що вказують на наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 69 КК України без звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання згідно з ст. ст. 50, 65 КК України - відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу індивідуалізації, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, є справедливим.

Підстав для зміни оскарженого обвинуваченим ОСОБА_7 вироку суду першої інстанції за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому його необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5