КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/128/2023 Категорія: ст. 422-1 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року,

за участю учасників апеляційного розгляду

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференцзв`язку

з ДУ «Київський слідчий ізолятор»

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, серед іншого, продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 - кожному - запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 14 січня 2023 року, в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій проситьпереглянути його справу.

Обвинувачений вважає, що твердження прокурора про здійснення ним тиску на потерпілого і свідків, здійснення перешкод та знищення доказів, вчинення інших кримінальних правопорушень та переховуватися від суду, не підтверджується жодним доказом, і прокурором таких доказів не надано.

Обвинувачений зазначає, що потерпілий та свідки вже дали показання в суді, і їхні показання не відповідають злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, а експертизи, що зроблені, до кінця не досліджені. Обвинувачений вважає, що експертизи є недійсними, проте, взяті судом до уваги. Також апелянт зазначає, що суд не виконав тих обов`язків, які були покладені апеляційним судом, здійснює затягування, неодноразово назначаючи дату судового розгляду, не проводять їх.

Обвинувачений вважає, що суд постійно порушує його права за ч. 2 ст. 184 КПК України, а його вина недоведена, хоча він і знаходиться під вартою.

Відносно ОСОБА_9 ухвала суду не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та вважав ухвалу суду такою, що підлягає скасуванню; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, додатково вказавши про те, що на даний час відносно ОСОБА_6 постановлений вирок, яким обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі; дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001563 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - кожного - за ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Так, прокурором зазначено, що існує наявний ризик, що обвинувачений вчинятиме інші кримінальні правопорушення, на що вказує те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, у тому числі, корисливих, а також характер вчинених дій, за які ОСОБА_10 на даний час притягнутий до кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду свідчить той факт, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, обвинувачений може вчинити спроби переховування, оскільки у нього відсутні стабільні соціальні зв`язки, що у сукупності з усвідомленням того, що йому загрожує реальний і тривалий строк покарання у виді позбавлення волі, може мати наслідком переховування останнього від суду.

Також у клопотання прокурор вказав про те, що за наявності встановлених ризиків, більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили змінити вказаний запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики втратила свою актуальність.

За результатами розгляду клопотання ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено на 60 днів.

Ухвала обгрунтована тим, що, на переконання суду, ймовірна можливість переховування обвинуваченого від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачуються, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від семи до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду.

Окрім того, суд врахував, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, зокрема, за вчинення корисливих злочинів (звільнений з місць позбавлення волі в 2018 році по відбуттю строку покарання). Саме неодноразові судимості ОСОБА_6 за вчинення корисливих злочинів дають підстави дійти суду висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду. Також суд вказав про те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан з 05.30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та існує на час розгляду клопотання. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, в обвинуваченого збільшується можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати його поведінку. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

Окрім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів (8 разів), і, хоча частина судимостей вже погашена, дані щодо судимості обвинуваченого ОСОБА_6 в цілому дають характеристику щодо нього як щодо особи, яка схильна до вчинення злочинів, що підвищує ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений, ймовірно, може переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, прокурором доведено, що заявлені ним раніше ризики не зменшилися.

Зважаючи на встановлені існуючі ризики, про які йшлося вище, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на строк 60 днів.

Окремо суд вказав про те, що не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, суд дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.При цьому судом визнано, що перебування у трудових відносинах обвинуваченого ОСОБА_6 не є стримуючим фактором, а також відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

За змістом оскаржуваної ухвали та під час апеляційного розгляду встановлено, що питання продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження. Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій. Не вправі давати таку оцінку доказам на стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як встановлено з наявних матеріалів, ОСОБА_6 є особою, раніше судимою, йому висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який має незняті і непогашені судимості, відсутність даних щодо наявних у нього соціальних зв`язків, джерел доходів, тощо, останній з метою уникнення відповідальності, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Окрім того, на переконання колегії суддів, про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень свідчать дані, які вказані прокурором та не спростовані стороною захисту, про те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, у тому числі за тяжкі корисливі злочини, обвинувачувався у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а відтак наявний реальний ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за наявності встановлених ризиків більш м`який запобіжний засіб не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції на час постановлення оскаржуваної ухвали дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені у своїй сукупності обставини свідчать про неможливість на етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого таких запобіжних заходів як домашній арешт та особисте зобов`язання.

Також колегія суддів вважає, що з огляду на вимоги ст. 183 КПК України, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава, а також за відсутності заяв відповідних осіб - передача обвинуваченого на поруки.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення ухвали обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 14 січня 2023 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4