ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року

м. Київ

справа № 344/19367/21

провадження № 51-1250км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001058, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Короткий зміст історії справи

За вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , стягнуто процесуальні витрати, а також вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року вирок міського суду залишено без змін.

Захисник звернувся в суд касаційної інстанції зі скаргою, в якій не погоджується з судовими рішеннями у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність через не застосування закону, який підлягав застосуванню, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

ОСОБА_7 визнано винним у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення за вказаних обставин.

02 жовтня 2021 року, приблизно о 20:30, перебуваючи поруч з пивбаром «Живе пиво», що знаходиться на вул. Набережна ім. В. Стефаника, 20 у м. Івано-Франківську, ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , утримуючи в руці кухонний ніж, наніс один цілеспрямований удар указаним ножем у життєво важливу ділянку тіла ОСОБА_8 - у грудну клітку зліва.

В результаті умисних неправовірних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 заподіяно проникаючу колото-різану рану на задній поверхні грудної клітки зліва. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про зміну оскаржених судових рішень у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення ст. 69 та ст. 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість.

Захисник стверджує, що суди порушили загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначили засудженому занадто суворе покарання. Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував конкретних обставин справи та даних про особу засудженого, зокрема його молодий вік, намір вступити до ЗСУ та обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, намір відшкодувати завдані збитки потерпілому, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнити його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

У судовому засіданні захисник підтримав подану касаційну скаргу та посилаючись на надані касаційному суду документи (витяг із наказу командира військової частини та довідку військової частини від 08 травня 2023 року), вказав, що ОСОБА_7 на даний час проходить військову службу за контрактом. Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Мотиви Суду

Що стосується доводів касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання засудженому, то колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Пунктом 1 частини 1 статті 66 КК України встановлено обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Водночас, кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому, суд повинен встановити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

За правилами ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, міський суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, за результатами перегляду вироку щодо ОСОБА_7 , обираючи останньому покарання, врахував дані про особу засудженого, а саме його молодий вік, те, що за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, однак 03 жовтня 2021 року під час медичного огляду виявлено вживання декількох наркотичних речовин.

Обставинами, що пом`якшують покарання визнано - щире каяття, намір відшкодувати завдані збитки потерпілому, обставин, що обтяжують покарання - не встановлено.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, міський суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретних обставин кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов правильного висновку, що встановлені судом пом`якшуючі обставини в своїй сукупності та дані про особу засудженого не знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, та призначив покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 121 КК України у мінімальних межах санкції вказаної статті.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги захисника, погодилась з призначеним судом першої інстанції покаранням який також не встановив підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

З вказаними рішенням судів щодо відсутності підстав для застосування до засудженого положень ст. 69 КК України погоджується і колегія суддів, тому касаційні доводи сторони захисту в цій частині є безпідставні.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено і підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає умотивованими наведені висновки судів, проте вирішуючи питання про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги захисника в частині звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, відзначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 17 Конституції України визнано захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (зі змінами, внесеними згідно з Указами Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року та № 341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01 травня 2023 року), затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено та діє воєнний стан.

У зв`язку з цим, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року №2105-IX оголошено загальну мобілізацію.

Захисник під час касаційного розгляду просив звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з необхідністю проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період.

Колегія суддів, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження, відомості про особу засудженого, його молодий вік, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, притягнення вперше до кримінальної відповідальності, вжиття засудженим заходів щодо відшкодування заподіяної потерпілому шкоду (т. 2, а. п. 10-11 ), наявність пом`якшуючих обставин і відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає переконливими доводи касаційної скарги захисника про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України

При цьому, таке рішення колегія суддів приймає також виходячи з того, що на даний час в Україні введено та діє воєнний стан і, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави та справою всього Українського народу, а ОСОБА_7 проходить військову службу за контрактом і як слідує з наданої захисником суду касаційної інстанції копії витягу з наказу командира військової частини від 08 травня 2023 року № 134 ОСОБА_7 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду хіміка відділення радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 . Зарахований до особового складу частини і є таким, що з 07 травня 2023 року прийняв справи та посаду.

Тому, з огляду на наведене, судові рішення в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягають зміні, а касаційна скарга захисника - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення йому покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Постанова остаточна й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3