Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/429/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

представника власника майна, адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу власника майна - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000022 від 23.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий ВР ЗСГСД СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 за погодженням з начальником відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт з метою збереження речових доказів на речі та документи, які були вилучені 20.06.2023, в ході проведення обшуку в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою господарську діяльність ФОП « ОСОБА_8 » на тютюнові вироби (за переліком).

Також у клопотанні просив накласти арешт з метою збереження речових доказів на речі та документи, які були вилучені 20.06.2023, в ході проведення обшуку в кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , в якому здійснює свою господарську діяльність ФОП « ОСОБА_11 » на тютюнові вироби ( за переліком).

За наслідком розгляду вказаного клопотання, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2023 року вказане клопотання задоволено та накладено арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого.

Мотивуючи прийняте рішення слідчим суддею зазначено, що під час судового розгляду слідчим було доведено, що речі та предмети вказані у клопотанні об`єктивно могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення ( п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та можуть містити відомості про факти чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що зі змістом оскаржуваної ухвали він та його представник ознайомились 07.08.2023 року, оскільки копія ухвали йому та його представнику після її проголошення не вручалась, а також під час проголошення вони не були присутні по причині довготривалого часу перебування судді в нарадчій кімнаті та відсутності інформації про орієнтовний час її проголошення. В зв`язку з не надсиланням копії ухвали його представник звернувся до суду з заявою від 02.08.2023 та отримав її копію 07.08.2023 .

З урахуванням наведеного просить визнати поважними причинами пропуску строку на апеляційне провадження та поновити його.

За наслідком апеляційного розгляду просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно вилучене 20.06.2023, в ході проведення обшуку в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює свою господарську діяльність ФОП « ОСОБА_8 » на тютюнові вироби - скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що сторона захисту заперечувала, щодо накладення арешту на майно мотивуючи, тим що обшук, який проведений 21.06.2023 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , жодним чином не стосується ОСОБА_8 , так як обшук, який був проведений в приміщені, яке орендує ОСОБА_8 проводився 20.06.2023року і на назва магазину на який посилається слідчий, ніяким чином не стосується ОСОБА_8 .. Тобто сторона ОСОБА_8 зазначила в судовому засіданні про даний факт і необхідність відмовити в задоволені клопотання слідчого про арешт майна враховуючи що документи для арешту, а саме протокол обшуку поданий від 20.06.2023р..

Слідчий суддя, не взяв також до уваги необхідність дотримання диспозитивності в судовому розгляді, про що сторона захисту зазначила в своїх мотивуваннях про необхідність відмови в задоволенні клопотання, а також те, що по тексту клопотання слідчого від 21.06.2023р., слідчим зазначається про події 21.06.2021 ( стор. 2 абз. 3 клопотання), які не можуть існувати в природі та часі.

На думку апелянта слідчим суддею проігноровано важливий факт, на який сторона захисту акцентувала увагу в своїх мотивуваннях, а саме про необхідність відмови в задоволенні клопотання, в зв`язку з тим що по тексту постанови слідчого про визнання предметів речовими доказами від 21.06.2023р., слідчим зазначається також про події 21.06.2021 ( стор. 1 абз. 3 постанови ) та те що він вилучив документи, які являються по даному кримінальному провадженню речовим доказом.

Апелянт також наголошує на грубому порушенні слідчим суддею процесуальної норми ст. 7, 26 КПК України, а саме: суд самостійно змінив диспозицію клопотання слідчого від 21.06.2023р. та зазначив в своєму рішенні іншу дату проведення обшуку з 21.06.2023 на дату 20.06.2023р., без відповідних на те законних підстав та всупереч нормам КПК України.

Вважає, що було порушено вимоги п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки власник арештованого майна ОСОБА_8 не був підозрюваним/обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000022 від 23.02.2023 року, в матеріалах клопотання про арешт майна немає жодних відомостей про повідомлення про підозру у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, оскаржувана ухвала не містить об`єктивно з`ясованих в судовому засіданні обставин з підтвердженням належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що майно вилучене є доказом в кримінальному провадженні та пов`язаний із злочинною діяльністю або придбаний внаслідок здійснення злочину, а також не надано оцінки тій обставині, що власник арештованого майна здійснює господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства та є сумлінним платником податків.

Також, зазначає, що ані клопотання прокурора, ані оскаржувана ухвала не містять відомостей, що ФОП ОСОБА_8 намагалися приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити з урахуванням того, що він здійснює Ліцензовану діяльність на, яку має дозвіл, а також яким чином вказане майно могло бути використане, як знаряддя вчинення злочину або, що воно отримане власником внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення.

Крім того слідчим суддею не надано належну оцінку тому чим слідчий ОСОБА_9 мотивує необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_8 , що є нічим іншим як не повне та не всебічне з`ясування справи та необхідність дотримання ч.3 ст. 170 КПК У країни, а саме в клопотанні слідчим аркуш 2 сторінка 2 абзац 1, 2 вказані мотиви та обґрунтування необхідності арешту майна, а саме «Постановою слідчого від 21.06.2023 вилучені речі та документи визнанні речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те що виявленні та вилучені грошові кошти є об`єктом кримінально протиправних дій, а виявлені та вилучені речі та документи, містять на собі сліди та інформацію скоєння злочину, які в своїй сукупності будуть можливими будуть для їх використання у кримінальному провадженні як доказів, які будуть сприятимуть об`єктивному, повному та всебічному проведенню досудового розслідування та встановлення обставин вчинення ОСОБА_12 , вказаного кримінального правопорушення, виникла необхідність на накладення арешту з метою збереження вказаних речових доказів».

Також апелянт вважає, що підставою для визнання дій слідчим протиправними, є грубе порушення ним під час виконання ухвали від 15.06.2023 року у справі № 405/3945/23 того, що слідчі дії, а саме проникнення до нежитлового приміщення та складання протоколу обшуку від 20.06.2023 року вчиненні не за місцем визначеним в ухвалі суду.

В ухвалі суду зазначеного про «Надання дозволу на проникнення до нежитлового приміщення, в якому знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою : АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_13 », але за адресою АДРЕСА_1 перебуває декілька магазинів та кафе, де можливо і відбуваються протиправні дії.

Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 02.05.2023року ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) уклав угоду з ОСОБА_14 паспорт серії НОМЕР_2 виданий 21 листопада 1997року на оренду нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 25,3 кв. м.

Право власності за ОСОБА_14 на дане нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на підставі договору купівлі продажу від 29.11.2007р за реєстраційним номером 4528.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єктів нерухомого майна за №, ціле нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 має технічний опис в якому зазначено площа кожного приміщення, що співпадає з площею яку передав в оренду ОСОБА_14 відповідно до договору оренди від 02.05.2023року плану схеми передачі нежитлового приміщення , а саме 25.3 кв. м., що також відповідає акту приймання - передачі від 02.05.2023 року.

З огляду на дані факти, апелянт вважає, що слідчий провів слідчі дії не в тому приміщенні, яке зазначено в ухвалі Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі № 405/3945/23, що категорично недопустимо та фактично порушує основоположні принципи Конституції України та вимоги КПК України.

На неправомірні дії слідчого та не можливість накладення арешту, також вказує той факт що згідно мотивувальної та резолютивної частини ухвали від 15.06.2023р. зазначається магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » який не має жодного відношення до ОСОБА_8 але у ФОП ОСОБА_8 в оренді перебуває приміщення під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в латинській транскрипції, що не відповідає назві зазначеній в ухвалі суду «ІНФОРМАЦІЯ_1» в українській транскрипції та є різні назви за своєю суттю та написанню.

Даний факт також вказує на неправомірні дії слідчого щодо здійснення слідчих дій та складання протоколу обшуку від 20.06.2023, не в тому приміщенні, яке зазначено в ухвалі від 15.06.2023 та ставить взагалі під сумнів всі подані документи та викладені факти які зазначені в клопотанні арешт майна відносно ОСОБА_8 , які є фактичним припущенням та ґрунтуються сумнівних показах осіб.

Не врахування слідчим суддею важливого факту є те, що ОСОБА_8 почав здійснювати свою господарську діяльність з 28.04.2023 після чого 02.05.2023 уклав угоду про оренду нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , і до цього 02.05.2023року він не міг перебувати та здійснювати діяльність за вищевказаною адресою.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.06.2023р. кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000022 від 23.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, тобто факт протиправної діяльності був виявлений 23.02.2023року та на підставі допиту одного свідка, задовго (більше двох місяців) до початку оренди нежитлового приміщення ФОП ОСОБА_8 .

Даний факт вказує на те що фізично в просторі і в часі ФОП ОСОБА_8 не міг перебувати в приміщенні за адресою АДРЕСА_1 до 02.05.2023р. і відкрити магазин під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Даний факт свідчить про те що зібрані та подані до клопотання документи та факти є сумнівними з самого початку та ґрунтуються на припущеннях слідчого який всупереч нормам КПК України здійснив протиправні дії проникнувши в не те приміщення та провівши обшук з вилученням речей і склавши протокол обшуку віл 20.06.2023р.

Крім того, як убачається з матеріалів клопотання ОСОБА_8 не мав статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, а отже не є суб`єктом ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало в його власності немає.

Апелянт вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий ОСОБА_9 не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Заслухавши суддю доповідача, представника власника майна у підтримку своїх апеляційних вимог, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Із ч.1 ст.117, п.4 ч.3 ст.399 КПК України вбачається, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи знайде підстави для його поновлення.

Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати апеляційну скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб із мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК України (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.05.2019 у справі №461/1434/18, провадження №51-6470кмо18).

Як убачається з матеріалів судового провадження, розгляд клопотання слідчого про арешт майна проведено за участі представника власника майна - ОСОБА_7 . Повний текст ухвали складено та проголошено 24.07.2023. Відтак, останнім днем на її оскарження було 29.07.2023. Апеляційна скарга власника майна ОСОБА_8 на зазначене рішення подана до Кропивницького апеляційного суду 11.08.2023, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Водночас апелянт зазначає, що у зв`язку з перебуванням слідчого судді у нарадчий кімнаті та необізнаністю з мотивами прийнятого рішення він не міг вчасно звернутися з апеляційною скаргою.

Колегія суддів виходить з того, що необізнаність із мотивами, викладеними в повному тексті ухвали, необхідність їх належного аналізу для обґрунтованого оскарження вищевказаного судового рішення, свідчить про наявність обставини, яка об`єктивно перешкоджала ОСОБА_8 реалізувати своє право на апеляційне оскарження в межах визначеного процесуального строку та ускладнила можливість її своєчасного звернення з апеляційною скаргою.

Тому, враховуючи наявність поважної причини пропуску строку на оскарження, колегія суддів вважає, що слід задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання та ухвали слідчого судді, у проваджені СУ ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000022 від 23.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невідомі особи на території м.Кропивницького та Кіровоградської області без передбачених законодавством дозволів здійснюють зберігання з метою збуту та збут товарів підакцизної групи.

23.02.2023 Кіровоградською обласною прокуратурою розпочато кримінальне провадження за зверненням президента Американської Торгівельної Палати в Україні ОСОБА_15 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, а саме незаконного виготовлення, зберігання, збуту або транспортування з метою збуту підакцизних товарів.

Відповідно до інформації отриманої в ході виконання доручення слідчого, працівниками УСР в Кіровоградській області ДСР НП України встановлено, що до вказаної протиправної діяльності причетні мешканці Кіровоградської області, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає зa адресою: АДРЕСА_3 . Являється ФОП « ОСОБА_8 », юридична адреса АДРЕСА_3 , основним видом діяльності є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (не перебуває в процесі припинення). ОСОБА_8 разом зі своїми знайомими на даний час повних анкетних даних не встановлено, незаконно зберігають з метою збуту, підакцизну групу товарів, а саме тютюнові вироби без марок акцизного податку електронні сигарети марки «ELF BAR» та інші до них компоненти.

Також, проведеними заходами встановлено, що реалізація незаконно виготовлених тютюнових виробів, а саме електронних сигарет марки «ELF BAR» та інші до них компоненти, здійснюється в магазинні « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, проведеними заходами встановлено, що реалізація незаконно виготовлених тютюнових виробів здійснюється на території м. Новоукраїнка ФОП ОСОБА_11 , яка має ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами згідно Ліцензійним реєстром діючих ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідин, що використовуються в електронних сигаретах (https://tax.gov.ua/dovidniki-reestri--perelik/reestri/414999.html) та проводиться діяльність з кіоску за адресою АДРЕСА_2 . За вказаною адресою здійснюється реалізація незаконно виготовлених тютюнових виробів, такими як сигарети марки «Compliment», «Marvel», «Marlboro» та інші.

20.06.2023 проведено обшук в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено тютюнові вироби, а саме: електронні одноразові сигарети марки ELFBAR Lux 1500 в кількості 25 шт.; електронні одноразові сигарети марки ELFBAR Lux 2000 в кількості 84 шт.; електронні одноразові сигарети марки ELFBAR 5000 в кількості 7 шт. та інше.

Крім цього, 20.06.2023 проведено обшук кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , в ході обшуку якого вилучено тютюнові вироби, а саме: сompliment Blue 3, 8 пачок; сompliment Blue 6, 24 пачки; сompliment Violet, 11 пачок та інше.

Постановою слідчого від 21.06.2023 вилучені речі та документи визнанні речовим доказом у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя правильно встановив обґрунтованість визнання вказаного майна речовим доказом, що містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень допущених слідчим під час вилучення вказаного майна колегія суддів не приймає до уваги.

Зокрема, як убачається з оскаржуваного судового рішення, вказані доводи були предметом перевірки слідчим суддею та відповідно їм надана правильна юридична оцінка, а також наведені мотиви їх неврахування при постановлені ухвали, а тому апеляційні доводи представника з приводу не врахування слідчим суддею істотних порушень з боку слідчого вимог КПК України при вилученні майна є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження апелянта, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000022 від 23.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України, необхідно залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Керуючись ст.ст. 376, 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2023 року про арешт майна.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2023 року про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000022 від 23.02.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4