Справа № 638/4343/19
Провадження № 1-кп/638/316/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000665 від 19 грудня 2012 року, з обвинувальним актом у відношенні

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилівка, Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, приватний підприємець, одружений, має неповнолітню дитину, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,-

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000665 від 19 грудня 2012 року, з обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

12 грудня 2019 року до суду від ОСОБА_7 в рамках вказаного кримінального провадження надійшла позовна заява про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_9 на його користь моральну шкоду завдану злочином в розмірі 11 447 815 грн.

27 лютого 2023 року до суду від потерпілого ОСОБА_7 надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення цивільного позову. В обґрунтування клопотання потерпілий зазначає, що в провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_7 завдано моральної шкоди у зв`язку з чим потерпілий звернувся з цивільним позовом про відшкодування шкоди. З огляду на сталу протиправну поведінку ОСОБА_9 , яка полягала в цілеспрямованому намаганні заволодіти майном потерпілого ОСОБА_7 , у станнього існує обґрунтовані побоювання, що обвинувачений буде уникати добровільного відшкодування завданої ОСОБА_7 його злочинними діями шкоди. Зазначає, що наразі ОСОБА_9 за допомогою своєї дружини вчиняє ряд дій спрямованих на виведення майна з власності обвинуваченого, а саме після передання обвинувального акту до суду, ОСОБА_10 звернулась із позовами до ОСОБА_9 про поділ майна подружжя до Московського районного суду та з позовом про стягнення заборгованості за розпискою до Жовтневого районного суду. Таким чином, на думку ОСОБА_7 вказані судові процеси між обвинуваченим та його дружиною призводять до ризиків утруднення виконання судового рішення про відшкодування шкоди потерпілому і унеможливлення виконання покарання у вигляді конфіскації майна, яке прямо передбачено санкцією інкримінованою ОСОБА_9 статті. Враховуючи викладене, ОСОБА_7 просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_9 та заборонити його відчудження, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 57,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01); будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа складає 61,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 27776976); нежитлові приміщення 1-го поверху №70,20А, 28,29,30,31,32 загальною площею 265,5 кв.м. в нежитловій будівлі літ. А-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа 265,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000); частина нежитлових приміщень № 7-10 в літ. М-1 загальною площею 996,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 142572); частина нежитлових приміщень №1-3, 11-15 в літ. М-1 загальною площею 270 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна 16398485); частина нежитлових приміщень № 5,6 в літ. М-1 загальною площею 496,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; частина будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 331,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 1304043).

В судовому засіданні прокурор поклалась на розсуд суду.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання потерпілого у зв`язку з його недоведеністю.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити.

Колегія суддів вивчивши клопотання потерпілого, дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. п. 6, 7 вказаної Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як передбачено ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За умовами ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як зазначає ОСОБА_11 заходи забезпечення позову ніяк не перешкоджатимуть ОСОБА_9 користуватись належним йому майном. Однак, у разі невжиття даних заходів забезпечення позову існують ризики утруднення виконання судового рішення про відшкодування моральної шкоди потерпілому.

Водночас, потерпілим не надано суду жодних доказів, які б могли свідчити про намагання обвинуваченого будь-яким шляхом приховати, знищити, передати чи відчужити своє майно, а також щодо співмірності вимог у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає тих ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, які б викликали необхідність у застосуванні арешту майна обвинуваченого з метою забезпечення цивільного позову.

ОСОБА_7 , як підставу забезпечення позову зазначає подання дружиною обвинуваченого - ОСОБА_10 позовної заяви про поділ майна подружжя.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Таким чином, на думку колегії суддів, наявність позовної заяви про поділ майна подружжя між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не може свідчити про наміри останнього вчинити дії щодо ускладнення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_12 , оскільки ОСОБА_10 скористалась своїм правом визначеним СК України та звернулась до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що на даний час достатніх підстав, які би свідчили про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, потерпілим не зазначено, у зв`язку з чим клопотання ОСОБА_7 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що питання про арешт майна, що належить на праві власності ОСОБА_9 вже вирішувалось в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_5 про арешт майна, що належить на праві власності ОСОБА_9 та клопотання ОСОБА_7 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_9 в межах суми цивільного позову та шляхом заборони вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2010 року по цивільній справі № 2-2093/10.

Керуючись статтями 75-82, 371,372 КПК України, колегія суддів,-

постановив:

В задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про вжиття заходів забезпечення цивільного позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2