31.08.2023 Справа № 363/3306/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого, третьої особи ОСОБА_4 ,

потерпілої, цивільного позивача ОСОБА_5 ,

представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 ,

захисника, представника третьої особи ОСОБА_7 ,

цивільного відповідача-1 ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000016 від 04.01.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Нікополя Дніпропетровської області, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором відділення транспортного забезпечення Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_9 , вчиненому за наступними обставинами:

ІНФОРМАЦІЯ_3 близько о 06 годині 55 хвилині водій ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог п. 12.4, п. 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, які регламентують відповідно до яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год та водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил, керував технічно справним автомобілем «RENAULT DASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 і здійснював рух з перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті, а саме рухався зі швидкістю 77.7 км/год, по проїжджій частині Київської в с. Демидів Вишгородського району Київської області у напрямку с. Лютіж. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 Правил дорожнього руху України і розташованого на проїжджій частині вул. Київській поблизу буд. 4 в с. Демидів Вишгородського району Київської області, діючи необережно - проявляючи злочинну самовпевненість, в порушенні вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, виїхав на вищевказаний нерегульований пішохідний перехід та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи смерть пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12 годині 15 хвилині від множинних ушкоджень тіла (політравми) з ушкодженням кісток скелету та внутрішніх органів, з крововиливами в м`які тканини та розвитком шоку, на що вказують описані ушкодження даних Підсумків в пункті 1 підпункту а) синець в лівій лобно-скроневій області, з переходом на волосисту частину лобної області, з розповсюдженням на повіки лівого ока та в ліву щічну область, на фоні припухлості м`яких тканин; контурне садно в лобній області зліва, на фоні вищеописаного синця, з розташуванням, незначним розмізченням м`яких тканин голови (в області садна) та гематомою, об`ємом 4 мл рідкої крові; садно на лівому крилі носа та в області кореня носа; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини голови; дифузний субарахноїдальний крововилив над обома півкулями головного мозку, більше лівої, та півкулями мозочка, з «озерами крові» на всьому протязі випуклих поверхонь правої та, більше лівої тім`яних та обох потиличних долей, на нижній поверхні лівої півкулі мозочка; рідка кров в бокових шлуночках мозку; огортаючі, чорно-червноні згортки крові навколо довгастого мозку з переходом у хребтовий канал; поперечний розгинальний перелом 6-го шийного хребця та його дужок, з крововиливами під оболонки спинного мозку без порушення цілісності його тканини; переломи остистих відростків 6-го та 7-го шийних хребців; розлиті крововиливи в м`яких тканинах шиї в області даних переломів хребта з розповсюдженням на м`які тканини глотки та верхньої третини стравоходу, міжреберні м`язи 1,2,3-х ребер справа та зліва; б) крововиливи в легеневі зв`язки правої та, більше лівої легень по переднім поверхням (легень), з переходом на діафрагму зліва; крововилив в товщу печінково-дванадцятипалої зв`язки з практично повним її відривом; забій нижньої долі правої легені по передній поверхні; крововилив в брижу тонкого кишківника; крововиливи в паранефральну клітковину справа з переходом на жирову капсулу правої нирки; переломо-вивих лопаткового кінця правої ключиці; уламковий перелом тіла правої лопатки; фрагментарний перелом верхньої гілки лівої лонної кістки; розрив правого крижово-клубового з`єднання; поперечний перелом лівої сідничної кістки; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`яких тканинах; в) синці - на задній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині, на передній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, на зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, на внутрішній поверхні лівої гомілки в верхній третині, на тильній поверхні лівої стопи, на зовнішній поверхні правого стегна в верхній та середній третинах; на передньо-внутрішній поверхні правого стегна в верхній третині, на передній поверхні правого стегна в нижній третині, на передній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на область правого колінного суглоба, на передній поверхні області лівого колінного суглоба; садна на фоні синців - на тильній поверхні правої кисті, на тильній поверхні правої кисті з переходом на зап`ясток, на тильній поверхні лівої кисті, відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини з елементами розмізчення підшкірно-жирової клітковини по передньо-зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині з розповсюдженням до області нижчеописаного перелому правої лопатки, по передній поверхні правого стегна в нижній третині з переходом на область правого колінного суглоба з відшаруванням та розмізченням підшкірно-жирової клітковини з утворенням «кишені», що містить рідку кров, об`ємом 10 мл з вкрапленнями рідкого жиру, а також на передній поверхні області лівого колінного суглоба з менш вираженим відшаруванням та розмізченням підшкірно-жирової клітковини з утворенням «кишені», що містить рідку кров, обємом 5 мл з вкрапленнями рідкого жиру; гемартроз лівого гомілкостопового суглоба з розривами зв`язок суглоба; гемартроз правого колінного суглоба; відповідно до ушкоджень крововиливи в м`які тканини, які складають комплекс політравми(численні переломи кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів), мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 12.4, п. 12.9 «б», п. 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України повністю і беззаперечно визнав, показав суду, що він дійсно ІНФОРМАЦІЯ_3 в темну пору доби, близько о 07 годині керував автомобілем здійснював рух по проїжджій частині вул. Київської в с. Демидів Вишгородського району Київської області у напрямку с. Лютіж. На пішохідному переході лівою передньої частиною автомобіля збив пішохода ОСОБА_9 , фактичні обставини підтвердив повністю. Приймав участь у виклику швидкої, поліції. У скоєному щиросердечно кається. Просив вибачення у потерпілої, висловив свої співчуття та досяг згоди щодо відшкодування шкоди, сильно шкодує та переживає, що сталося ДТП, зробив висновки. Просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення права керувати автомобілем. Керувати автомобілем для нього є важливим, оскільки працює на транспорті, підприємство знаходиться в зоні відчуження, вимагає регулярних і позапланових роз`їздів службовим автомобілем, його єдина робота, де він зможе отримувати дохід для утримання сім`ї, позбавлення прав позбавить можливості працювати. У нього на утриманні дружина і її син інвалід із захворюванням повної глухоти, який потребує постійного догляду. Просив врахувати ці всі обставини, а також добровільне відшкодування шкоди потерпілій у сумі 190000 грн.

Потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що від обвинуваченого у повному обсязі отримала повне відшкодування шкоди, не наполягає на позбавленні волі і призначення додаткових покарань, не заперечила проти звільнення від призначеного покарання з випробуванням про що подала відповідну письмову заяву. Позовні вимоги до відповідача-1 Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про стягнення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди просила зменшити та стягнути у розмірі 200000 грн. відповідно до укладеної мирової угоди.

Представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в суді пояснив, що потерпіла просить стягнути відшкодування шкоди зі страхової компанії. Дійсно обвинувачений і потерпіла дійшли згоди, про що були складені заяви ОСОБА_5 , обвинувачений відшкодував шкоду у повному обсязі у розмірі 190000 грн., яку потерпіла вважала достатньою для покриття витрат, яких зазнала потерпіла, щодо міри покарання посилається на розсуд суду і не заперечив проти обрання покарання обвинуваченому не пов`язаного з позбавленням волі.

Представник цивільного відповідача - 1 ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив, що підписали спільну мирову угоду з потерпілою, потерпіла погодилась на зменшення моральної шкоди у розмірі 200000 грн. і відповідно підприємство зобов`язуються сплатити.

Представник цивільного відповідача - 2 Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про можливість розгляду за його відсутності. Щодо позовних вимог ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» визнав позов про стягнення матеріальної шкоди на поховання у сумі 15470 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, яка встановлена у розмірі 6500 грн., у сумі 78000 грн.

Третя особа ОСОБА_4 проти задоволення змінених позовних вимог ОСОБА_5 не заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні, за згодою всіх учасників судового провадження, фактичні обставини кримінального провадження, ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 своїми необережними діями, що виразилися в порушенні вимог п. 12.4, п. 12.9 «б», п. 18.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинена смерть потерпілої ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_9 .

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування, тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно зі ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, що обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 обставинами, передбаченою ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілій.

Обираючи покарання обвинуваченому суд враховуючи характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність даних про вчинення будь яких правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, дорожньо-транспортна пригода сталася з необережності в темну пору доби, умови його життя, соціальне та матеріальне становище, одружений, має пасинка 3 групи інвалідності, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має відзнаку за значний особистий внесок та досягнення, вагомість виконаної роботи в умовах воєнного стану, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, соціально-психологічні риси та відношення до скоєного, надання пішоходу ОСОБА_9 допомоги безпосередньо після наїзду, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, яка є виключно позитивною, добровільне повне відшкодування потерпілій шкоди, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України та зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності".

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу.

Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Беручи до уваги позицію потерпілої, яка викладена в заяві, яка не наполягає на позбавленні волі обвинуваченого і призначення додаткового покарання та їй повністю відшкодував шкоду в узгодженому з нею розмірі, враховуючи, що обвинувачений офіційно працює директором відділення транспортного забезпечення Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» м. Чорнобиль, в службових повноваженнях обвинуваченого є необхідність керувати транспортними засобами для здійснення його діяльності, забезпечує утримання пасинка, який має інвалідність по втраті слуху, проживає віддалено від місця роботи, яка є єдиним джерелом доходу для його сім`ї, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, необхідності отримання заробітної плати для погашення зобов`язань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди та утримання сім`ї, тому суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підсумовуючи зазначене, враховуючи ці виключні обставини, які істотно знижують тяжкість вчиненого, суд вважає, що саме таке покарання відносно обвинуваченого є необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Вирішуючи цивільний позов суд дійшов наступного.

ОСОБА_5 звернулась з цивільним позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 грн. та до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди на поховання у сумі 15470 грн. та про стягнення моральної у розмірі 78000 грн., завданої кримінальним правопорушенням, який мотивувала тим, що її матір ОСОБА_9 загинула в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем «RENAULT DASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Київській в с. Демидів Вишгородського району Київської області у напрямку с. Лютіж та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи смерть її матері ОСОБА_9 , настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12 годині 15 хвилині від множинних ушкоджень тіла. На момент ДТП цивільна правова відповідальність власника автомобіля «RENAULT DASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 була забезпечена полюсом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія». ОСОБА_4 під час ДТП перебував у трудових відносинах з Державним спеціалізованим підприємством «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» і керував автомобілем, який перебуває у власності вказаного підприємства. Оскільки моральна шкода була завдана водієм ОСОБА_4 під час перебування у трудових відносинах, то така шкода відшкодовується підприємства як володільця джерела підвищеної небезпеки. Смерть матері завдала їй велику, невиправну моральну шкоду, вона втратила близьку людину, яка була її опорою і підтримкою. Повністю зруйноване її нормальне життя, турбує безсоння, необхідно докласти неймовірні зусилля для його налагодження та організації. Загибель матері спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються досі та триватимуть протягом життя. Відновити становище, яке існувало до смерті матері, неможливо. Крім цього, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, вимагають і надалі вимагатимуть значних компенсаторних можливостей задля їх подолання. Враховуючи те, що смерть матері змінила її життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, просить стягнути завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст. ст. 23,127, 128, 1167,1187 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позовні вимоги ОСОБА_5 до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про стягнення моральної шкоди у розмірі 200000 грн., до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення матеріальної шкоди на поховання у сумі 15470 грн. та про стягнення моральної шкоди у розмірі у сумі 78000 грн. суд, вважає підлягають задоволенню у пред`явленому розмірі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні в порядку ст. ст. 122, 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371,374КПКУкраїни,суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч)грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної і моральної шкоди у сумі 93470 (дев`яносто три тисячі чотириста сімдесят) грн.

Речові докази:

-автомобіль «RENAULT DASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 повернути власнику за належністю,

-куртку синього кольору, джинсове плаття, жіночі колготи чорного кольору, пара черевик, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, повернути за належністю.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз у сумі 33978 (тридцять три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 60 копійок стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1