26.04.2023 Справа № 756/4151/23
Справа №756/4151/23
Провадження № 1-кс/756/832/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власників майна - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 16.02.2021 за №0000611 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 31.03.2023 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2022 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 16.02.2021 за №0000611 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання заявник посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали вказаного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2022 у справі № 756/3373/22 в рамках кримінального провадження №0000611, з метою збереження речових доказів, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме приміщення № 72 (площею 50,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), приміщення № 71 (площею 70,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Заявником зазначено, що ОСОБА_5 з 19.08.2020 є власником приміщення № 71, а ОСОБА_6 є власником приміщення № 72 з 26.08.2021 на підставі дійсних договорів купівлі-продажу, державна реєстрація права власності вказаних осіб на нежитлові приміщення проведена у встановленому законом порядку та не скасована. Стороною обвинувачення не доведено, що нежитлові приміщення відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, тобто мають значення речових доказів у кримінальному провадженні; нежитлові приміщення не є предметом злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення; жодній особі за спливом тривалого періоду часу не повідомлено про підозру, а отже відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації; відсутній обвинувальний вирок суду, яким би встановлювалися будь-які обставини протиправного заволодіння вказаними вище нежитловим приміщення; з часу накладення арешту на майно за участю його власників не проведено жодної слідчої дії. Посилання прокурора на наявність правових підстав, передбачених ст. 170 КПК України, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства. Враховуючи викладене заявник вважає, що на даний час відпала потреба у такому заході забезпечення кримінального провадження. Натомість, існування обтяження у вигляді арешту майна, порушує права власників вказаного майна ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на мирне володіння майном та є непропорційним втручанням у права власників.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання з викладених у ньому підстав, наполягав на тому, що невиправдане обтяження у вигляд арешту майна існує тривалий час, проте стороною обвинувачення не вчиняються жодні слідчі та процесуальній дії, направлені на встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, жодній особі не пред`явлено підозру, свідки по кримінальному провадженню останній раз допитувалися ще у 2021 році, а отже на даний час в арешті нерухомого майна - нежитлових приміщень №№ 71, 72, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , відпала потреба, що є підставою для задоволення клопотання та скасування арешту майна.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти скасування арешту майна, зазначивши, що арешт на нерухоме майно, зокрема, нежитлові приміщення №№ 71, 72, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладено з метою збереження речових доказів. Правомірність арешту переглядалася судом апеляційної інстанції, який погодився з рішенням слідчого судді щодо наявності підстав для застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, проте скасував заборону користування вказаними нежитловими приміщеннями. На теперішній час у кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування, а отже потреба в арешті з метою збереження речових доказів не відпала. Також вказав про те, що питання скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києві від 13.05.2022, вже неодноразово розглядалося слідчими суддями і заявнику було відмовлено.

Слідчий суддя, вислухавши думки заявника, прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що Оболонським УП ГУ НП у м. Києві до ЄРДР внесено відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000611 від 16.02.2021за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.190 КК України, за фактами протиправного заволодіння спільним майном багатоквартирного будинку, який перебуває на балансі ОСББ «Оазис 4», - приміщеннями № НОМЕР_1 , площею 50,3 кв.м, № 72, площею 70,3 кв.м, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (заявник ОСОБА_7 ) та за фактом шахрайського заволодіння вказаними нежитловими приміщеннями, загальною площею 120,6 кв.м, внаслідок чого останні протиправно вибули з комунальної власності територіальної громади м. Києва (заявник Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація).

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2022 у справі № 756/3373/22 в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000611 від 16.02.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, приміщення № 72 (площею 50,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), приміщення № 71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) шляхом заборони користування та відчуження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.09.2022 ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 13.05.2022 скасовано в частині заборони користування, залишено заборону відчуження та розпорядження нерухомим майном - нежитловими приміщеннями №№ 71, 72 за адресою: АДРЕСА_1 , які є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000611.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Відповідно до положень статті першої Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр" проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом сьомим частини другої вказаної статті передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

У відповідності до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином з вказаної норми закону вбачаються дві підстави для скасування вже накладеного арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування, а саме: якщо відпала потреба в застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження або арешт було накладено необґрунтовано.

У своєму клопотанні адвокат ОСОБА_3 зазначає, зокрема, про необґрунтованість накладення арешту, посилаючись при цьому на те, що стороною обвинувачення не доведено, що нежитлові приміщення №№ 71, 72 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належать ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та мають значення речових доказів у кримінальному провадженні; під час накладення арешту не враховано, що право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку, рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому порядку не скасовані, останні є добросовісними набувачами, нежитлові приміщення не є предметами злочинів, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 190 КК України.

Проте, слідчий суддя зазначає, що перегляд ухвали слідчого судді з підстав недотримання норм матеріального чи процесуального права при її постановленні, згідно Глави 31 КПК України, є виключно повноваженнями суду апеляційної інстанції, проте аж ніяк не суду першої інстанції.

Крім того, слідчий суддя враховує, що законність та обґрунтованість накладення арешту на нежитлові приміщення №№ 71, 72 за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вже перевірялися судом апеляційної інстанції та ухвалою Київського апеляційного суду від 01.09.2022, ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 13.05.2022 залишено без змін, скасовано лише заборону користування вказаним нерухомим майном.

Отже, на даний час судом застосовано найменш обтяжливий для власників спосіб заходу забезпечення кримінального провадження.

За наведених обставин слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для скасування арешту, накладеного 13.05.2022, з тієї підстави, що арешт накладено необґрунтовано, а інші обставини підлягають перевірці під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Посилання адвоката ОСОБА_3 в обґрунтування необхідності скасування арешту нежитлових приміщень, які визнано у кримінальному провадженні речовими доказами, на те, що в рамках кримінального провадження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 або будь-якій іншій особі не повідомлено про підозру, є неприйнятними, оскільки згідно з ч. 3 ст. 170 KПK України арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що на даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не закінчено, тому не відпала потреба в арешті майна, який є одним із заходів забезпечення кримінального провадження відповідно дост. 131 КПК України.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, зважаючи на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває, органом досудового розслідування не проведено всі необхідні слідчі та процесуальні дії, а нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, приміщення № 72 (площею 50,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), приміщення № 71 (площею 70,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), є речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вказаного майна не відпала.

Таким чином, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання відчуження майна, яке має значення речового доказу у кримінальному провадженні.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що в клопотанні не доведено підстав вважати, що у застосуванні такого заходу відпала потреба, а також беручи до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна є передчасним, необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 98, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про скасування арешту майна - нежитлових приміщень №№ 71, 72, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 16.02.2021 за №0000611 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 26.04.2023 о 17 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1