Справа №293/2549/20
Провадження №1-кп/293/138/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000230 від 09.11.2020 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Андріївка Черняхівського району, Житомирської області, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області 12.06.2023 за ч.2 ст.190 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

09.11.2020 близько 02 год. 00 хв. останній разом із неповнолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебував біля буд. АДРЕСА_3 , де проживав його знайомий ОСОБА_7 . З метою отримання грошових коштів для витрат на власні потреби, ОСОБА_4 підійшов до одного із вікон вказаного будинку, постукав та попросив грошових коштів, на що ОСОБА_7 погодився та через вікно передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 100 гривень.

В подальшому ОСОБА_4 , отримавши грошові кошти, відійшов від вказаного будинку, вийшовши на дорогу. В цей день, час та місці, у останнього виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення грошових коштів, що належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, при цьому не повідомляючи про свій злочинний намір ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що ОСОБА_7 за станом здоров`я для пересування використовував милиці, підійшов до будинку, в якому перебував потерпілий, та через незачинені двері проник до нього. В цей момент ОСОБА_7 , перебуваючи біля дверей, маючи на меті захист своєї власності, не впізнаючи особу, яка заходила до будинку, наніс один удар дерев`яною палицею по голові ОСОБА_4 , який у свою чергу вказану палицю кинув на підлогу та долонею своєї правої руки наніс один удар по лівій щоці ОСОБА_7 , не спричинивши тілесних ушкоджень, однак завдавши фізичного болю, подолавши таким чином волю потерпілого чинити опір. В подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи у веранді будинку ОСОБА_7 , використовуючи ліхтарик запальнички для освітлення, із кишень куртки потерпілого, який сидів на лавці, відкрито викрав грошові кошти в сумі 620 гривень. Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 зайшов до однієї із кімнат, звідки з-під подушки на ліжку та біля одного із вікон відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 970 гривень, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в подальшому розпорядившись ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, проник до житла, відкрито заволодів грошовими коштами, які належать ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріального збитку на загальну суму 1590 гривень.

За вказаних обставин ОСОБА_4 інкримінується вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням у житло, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у інкримінованих йому діяннях визнав повністю та суду показав, що дійсно проник до будинку потерпілого ОСОБА_7 , де відкрито заволодів грошовими коштами останнього. Зазначив, що не оспорює фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Сума викрадених грошових ним коштів зазначена в обвинувальному акті відповідає дійсності. У вчиненому щиро кається, просив суворо не карати. Вказав, що не наполягає на дослідженні інших доказів у справі.

Потерпілий судом не допитувався у зв`язку зі смертю, а спадкоємець у встановленому законом порядку не подавав до суду заяви про залучення як потерпілого.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, поєднане з проникненням у житло, тому ці його дії суд кваліфікує ч. 3 ст. 186 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Реалізація такої мети є одним з аспектів виконання визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, у тому числі потерпілих.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Таким чином, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що у правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене, справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до статті 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд також враховує: ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; наявність обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого та обставин, що його обтяжує, особу винного, який є таким, що раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, суд приймає до уваги також конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та відношення обвинуваченого до вчиненого, який свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та запевнив суд, що усвідомив свою протиправну поведінку, а тому суд дійшов до переконання призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Таким чином вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України.

При цьому суд дійшов переконання, що саме таке покарання є необхідним та буде достатнім для виправлення обвинуваченого. Разом з тим суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого є неможливим без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_4 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, відбував та відбуває покарання в місцях позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив з попередніх судимостей, на шлях виправлення не став. Тому виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Далі суд враховує, що вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.06.2023 у справі №293/2636/20 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Одночасно з урахуванням ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень суд, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021, остаточне покарання ОСОБА_4 призначив у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 08.03.2023 у справі № 293/2636/20 набрав законної сили 13.07.2023.

Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 в межах цього кримінального провадження 09.11.2020, тобто до ухвалення та набрання законної сили попереднім вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.06.2023 у справі №293/2636/20, що свідчить про наявність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні ОСОБА_4 остаточного до відбуття покарання.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, саме визначене судом покарання обвинуваченим буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Визначене обвинуваченому покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення останнього, випливає з дотримання судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не убачає.

Цивільний позов не заявлено.

ІV. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві та під час розгляду кримінального провадження в суді не обирався.

Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного приведення вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021 до виконання.

V. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Речові докази у справі відсутні.

VІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 10 ( десять) місяців.

2. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком і за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.06.2023, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять) років.

3. Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного приведення вироку Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021 до виконання.

4. Зарахувати в строк покарання частково відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.08.2021.

5. Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ