Справа № 544/1908/23
Номер рядка звіту 387
В И Р О К

іменем України

08 вересня 2023 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Пирятин кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Марківка Полтавського району Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді підсобного робітника 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "солдат", в силу ст.89 КК України не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовому званні «солдат», будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді підсобного робітника 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 01 березня 2023 року, після закінчення відпустки, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних поважних підстав для нез`явлення вчасно на службу до військової частини, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та продовженого Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, у порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 , та перебував поза її межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту його затримання 30.06.2023.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав та пояснив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . З 20.02.2023 по 01.03.2023 йому була призначена відпустка, на час якої він поїхав додому і не повернувся з неї до військової частини, оскільки захворів. У відпустку їхав вже захворівший. За тиждень до відпустки звертався до медичної частини, проте належного лікування не отримав. Коли був у відпустці також звертався за медичною допомогою. Не повернувся до військової частини, бо були ще справи, працював. До моменту затримання 30.06.2023 працював. Він мав намір повернутися на військову службу. Йому не роз`яснювалося, що за ухилення від військової служби під час дії воєнного стану передбачена кримінальна відповідальність. Статут ЗСУ не знає, оскільки раніше військову службу не проходив. У бойових діях участі не приймав, нагород не отримував. Просить суд суворо не карати та відпустити його додому для продовження проходження військової служби.

Захисниця обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 при призначенні підзахисному покарання просить врахувати, що обвинувачений є особою молодого віку, не судимий в силу ст.89 КК України, до іншої відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, добровільно надавав покази. В діях ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, які є двома самостійними обставинами, що пом`якшують покарання. Тому з урахуванням цього просила застосувати положення ст.69, 75 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки ОСОБА_4 може продовжити військову службу.

Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні, пояснив, що станом на березень 2023 року він займав посаду заступника командира роти забезпечення. ОСОБА_4 був у його роті, був його підлеглим. Військовослужбовець ОСОБА_4 не повернувся з відпустки 01.03.2023. Командир роти та взводу намагалися зв`язатись з ОСОБА_4 , але він був не на зв`язку. Сам ОСОБА_4 нікого не повідомляв про причини своєї неявки на службу після закінчення відпустки. До 01.03.2023 ніяких зауважень до ОСОБА_4 не було, правопорушень він не скоював, нічим серед інших військових не виділявся.

Свідок ОСОБА_7 , будучи допитаним у судовому засіданні, зазначив, що був командиром взводу, в якому проходив службу ОСОБА_4 , та надавав погодження на відпустку останнього. Він перший помітив відсутність ОСОБА_4 після закінчення його відпустки. Вони його розшукували, дзвонили, але зв`язку з ним не було. Самостійно ОСОБА_4 нікого не повідомляв про причини своєї неявки після закінчення відпустки. У період проходження ОСОБА_4 військової служби ніяких зауважень щодо його служби не було, правопорушень останній не вчиняв.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового розгляду свою вину у скоєнні злочину визнав, його винність повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

- копією військового квитка ОСОБА_4 , в якому міститься запис про те, що останній 25.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 призваний до Збройних Сил України;

- обліковою карткою до військового квитка НОМЕР_2 , в якій містяться дублюючі записи з військового квитка;

- витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 24.02.22 №37, яким військовослужбовця запасу - солдата ОСОБА_4 призвано по мобілізації із 24.02.2022;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №11 від 10.12.2022, яким солдата ОСОБА_4 паропровідника - кочегара відділу забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначеного наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 07.12.2022 №35-РС на посаду підсобного робітника 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , який прибув з міста Полтави, зарахувати до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 на всі види забезпечення, вважати, що з 10.12.2022 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

- рапортом солдата ОСОБА_4 на ім`я командира 2-го взводу роти забезпечення ОСОБА_7 від 15.02.2023, погодженим командиром 2-го взводу роти забезпечення ОСОБА_7 та командиром роти забезпечення ОСОБА_10 , в якому ОСОБА_4 просить клопотати перед вищим командуванням про надання йому, солдату ОСОБА_4 , підсобному робітнику 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення, щорічної основної відпустки за 2022 рік терміном на 10 діб з 20.02.2023 по 01.03.2023. Відпустку буде проводити за адресою: АДРЕСА_2 , контактний телефон для оповіщення: НОМЕР_4 . Зобов`язується прибути у визначений термін. Зі статтями КК України ознайомлений. По заходам безпеки та правилам поведінки в громадських місцях проінструктований;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2023 №50, яким у частину щорічної відпустки з 20 лютого 2023 року солдата ОСОБА_4 підсобного робітника 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , у АДРЕСА_1 строком на 10 діб з 20 лютого 2023 року по 01 березня 2023 року;

- відпускним квитком №66 від 19.02.2023, яким солдата ОСОБА_4 звільнено у щорічну основну відпустку в м.Полтава терміном на 10 діб з 20.02.2023 по 01.03.2023. Після закінчення строку відпустки солдат ОСОБА_4 зобов`язаний прибути до місця служби у військову частину НОМЕР_1 01 березня 2023 року;

- копією журналу обліку вибулого у відрядження та відпустки особового складу військової частини НОМЕР_1 , в якому під номером 29 мається запис про те, що солдат ОСОБА_4 17.02.2023 пройшов інструктаж;

- рапортом командира 2 взводу роти забезпечення ОСОБА_11 на ім`я командира роти забезпечення, де доповідається, що робітник підсобний 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення солдат ОСОБА_4 відбув у відпустку з 20.02.2023 по 01.03.2023 до 20-00год. Станом на 10-00год 03.03.2023 солдат ОСОБА_4 в розташування роти не з`явився. На телефонні дзвінки не відповідає, телефонні дзвінки матері військовослужбовця результатів не принесли. Батьки не знають, де знаходиться солдат ОСОБА_4 . Просить призначити службове розслідування;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 №29, яким наказано капітану ОСОБА_12 , заступнику командира батальйону з морально-психологічного забезпечення, в термін до 30.03.2023 провести службове розслідування за фактом неповернення з відпустки робітника підсобного 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення солдата ОСОБА_4 ;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2023 №62, відповідно до якого вважати таким, що самовільно залишив військову частину з 03.03.2023 солдат ОСОБА_4 робітник підсобний 1 відділення 2 взводу забезпечення роти забезпечення ВЧ НОМЕР_1 . З 04.03.2023 виключити зі всіх видів забезпечення;

- актом за підсумками проведеного службового розслідування від 12.03.2023, в ході проведення якого встановлено, що солдат ОСОБА_4 відбув у відпустку з 20.02.2023 по 01.03.2023 20-00год. У встановлений термін солдат ОСОБА_4 до розташування частини не повернувся. Командиром 2 взводу роти забезпечення були ОСОБА_7 були здійснені дзвінки на його контакті телефонні номери: НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Телефон солдата ОСОБА_4 виключений або не відповідає. Також були здійснені дзвінки матері ОСОБА_13 , контактний телефон НОМЕР_7 . ОСОБА_13 про місцезнаходження сина не знає і він до неї не приїжджав. На неодноразові дзвінки командира 1 відділення 2 взводу роти забезпечення ОСОБА_14 солдат ОСОБА_4 також не відповідав. По правилам поведінки за межами розташування військової частини, про своєчасне повернення з відпустки інструктаж провів заступник начальника штабу ОСОБА_15 ;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.03.2023 №38, відповідно до якого службове розслідування вважати завершеним;

- показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили факт нез`явлення з відпустки на службу солдата ОСОБА_4 . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він після закінчення відпустки не повернувся до військової частини, оскільки захворів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються картою виїзду швидкої медичної допомоги №916 від 08.04.2023. Так, солдату ОСОБА_4 наказано повернутись з відпустки до військової частини 01.03.2023, про що останньому було відомо, а за медичною допомогою він, знаходячись не у військовій частині, а в АДРЕСА_2 , звернувся 08.04.2023, тобто через місяць після закінчення відпустки. Отже, у ОСОБА_4 не було будь-яких поважних причин не з`являтись на службу з 01.03.2023.

Також доводи ОСОБА_4 про те, що йому ніхто не роз`яснював, що передбачена кримінальна відповідальність за нез`явлення вчасно на військову службу, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , рапортом солдата ОСОБА_4 від 15.02.2023 про надання йому відпустки, журналом обліку інструктажу вибулого у відрядження та відпустки.

Крім того у статті 68 Конституції України чітко закріплено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, проаналізувавши перераховані вище докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, і аналіз цих доказів привів до того, що вони є такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тому суд уважає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо наявності такої пом`якшуючої обставини як щире каяття суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до норм діючого законодавства щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється у тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття у вчиненому злочині передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Натомість, суд не вбачає в діях обвинуваченого ОСОБА_4 щирого каяття, оскільки його показання, які він надав суду під час розгляду даного кримінального провадження, не свідчать про те, що він виражає щирий жаль та осуд своєї поведінки, оскільки намагався переконати суд у тому, що у нього були поважні причини (хвороба) не з`явитись на службу після закінчення відпустки. Крім того ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування, самостійно не з`явився на службу, а був затриманий працівниками поліції в порядку ст.208 КПК України. З огляду на сукупність цих обставин суд не вбачає щирого каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, який свою вину визнав, але у скоєному щиро не розкаявся; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є особою молодого віку; посередньо характеризується на службі; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність; в силу ст.89 КК України несудимий.

Також суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, оскільки злочин вчинено під час дії воєнного стану на території України, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс.

За сукупності наведених вище обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі. Підстав для застосування положень ст.69, 75 КК України не вбачається.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим, адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності, даним про особу, достатнім для перевиховання обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а отже відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, співмірності та індивідуалізації і не потягне за собою порушення засад виваженості.

Цивільні позови, речові докази, судові витрати - відсутні.

З метою забезпечення виконання вироку, уникнення ризиків щодо ухилення від виконання вироку суду та продовження злочинної діяльності суд уважає за необхідне запобіжний захід ОСОБА_4 , застосований до нього на підставі ухвали слідчого судді Октябрьського районного суду м.Полтави від 30.06.2023 та продовжений ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 17.08.2023, до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначити покарання за даним законом у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_4 до строку відбування покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з 30 червня 2023 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 30.06.2023.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили, застосований до ОСОБА_4 , залишити без змін - тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1