Справа № 736/296/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/575/23
Категорія - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000020 за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше неодноразово судимий, останній раз: 01.07.2021 Корюківським районним судом за ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 4 роки; 04 лютого 2022 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю терміну покарання,

засуджений за ч.1 ст.263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1510,24 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що в березні 2022 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , у порушення вимог п.п.1, 2 ст. 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, п.п.12.1, 12.2 Розділу 12, п.14.1 Розділу 14, п.15. Розділу 15 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, діючи умисно, придбав предмет, ззовні схожий на корпус гранати «РГД-5», та предмет, ззовні схожий на запал від гранати «РГД-5», які того ж дня переніс до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу.

05 січня 2023 року, під час огляду місця події на території, прилеглої до господарства АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на гранату РГД-5, яку ОСОБА_7 переносив при собі.

Згідно з висновком судової вибухово-технічної експертизи, предмет схожий на корпус гранати, є корпусом ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5. Предмет схожий на запал до гранати, є запалом ручних гранат УЗРГМ-2. Конструктивно поєднані наданий на дослідження корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5 із наданим на дослідження запалом ручних гранат УЗРГМ-2 є ручною осколковою гранатою дистанційної дії РГД-5, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів. У конструктивному поєднанні наданий на дослідження корпус ручної осколкової гранати дистанційної дії РГД-5 із наданим на дослідження запалом ручних гранат УЗРГМ-2, придатні до вибуху.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обґрунтування скарги послався на безпідставне звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. Зазначив, що місцевий суд не в достатній мірі врахував, що обвинувачений скоїв тяжке кримінальне правопорушення, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того, місцевий суд належним чином не мотивував звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий просив залишити без змін вирок місцевого суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з пунктами 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_7 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному.

Однак, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України.

Так, суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 раніше неодноразово (дванадцять разів) притягувався до кримінальної відповідальності, скоїв новий злочин через місяць після звільнення з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Наведеного місцевий суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень ст.75 КК України, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів визнає рецидив кримінального правопорушення.

А тому, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, є особою з інвалідністю ІІ групи, перебуває на обліку в наркологічному кабінеті КНП «Корюківська ЦРЛ» з 25.11.2022 з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності від опіоїдів», отримує протитуберкульозне лікування; обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; з урахуванням висновку органу пробації; та вважає за необхідне призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкції статті інкримінованого йому кримінального правопорушення, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

За таких обставин, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, в частині призначеного йому покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4