КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2023 задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на майно, яке вилучене 13.04.2023 під час проведення обшуку, а саме на: автомобіль «КІА К5», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , а власником якого являється ОСОБА_6 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував на те, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Клопотання прокурора, в порушення вимог ст. 172 КПК України, розглянуто із пропуском строку та без виклику сторін.

___________________________________________________________________________

Справа № 752/1681/23 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4062/2023 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Слідчим суддею не взято до уваги те, що 20.04.2023 на електронну адресу Голосіївського районного суду міста Києва направлено клопотання про залучення представника власника майна до розгляду клопотання.

Органом досудового розслідування не доведено правову підставу для накладення арешту на майно.

ОСОБА_6 не вручено повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні, що, на думку апелянта, позбавило можливості оцінити обґрунтованість такої підозри.

У клопотанні прокурора не зазначено, яким саме ознакам речового доказу відповідає вилучене майно, у зв`язку із чим оскаржувана ухвала не містить жодного посилання на наявність доказів на підтвердження вказаних обставин, а містить лише посилання на постанову слідчого про визнання майна речовими доказами, що не передбачено КПК України.

Органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі сліди або інші відомості щодо об`єктивної сторони кримінального правопорушення, не підтверджує жодним чином заволодіння чужим майном або придбання права на чуже майно у спосіб обману чи зловживання довірою.

У доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_6 протиправним шляхом заволодів вилученим майном.

Постанова слідчого про визнання майна речовими доказами не є допустимим доказом в розумінні ст. 86 КПК України.

Слідчим суддею не враховано правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність, співрозмірність обмеження права власності та конституційних прав ОСОБА_6 , як законного власника, завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Захисник звертав увагу на порушення права ОСОБА_6 на мирне володіння своїм майно, яке гарантоване Конституцією України та Першим протоколом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також вказував на те, що на території України триває військовий стан, а тому позбавлення в такий час транспорту для пересування може призвести до тяжких наслідків.

Крім того, апелянт вказував на те, що копію оскаржуваної ухвали ним отримано лише 15.06.2023, що підтверджується наявною в матеріалах судового провадження розпискою, а тому ним дотримано строк апеляційного оскарження.

У судове засідання прокурор та власник майна ОСОБА_6 не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

19.07.2023 від прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у її задоволенні та проводити розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора та власника майна, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, та одночасно заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що пропустив його з поважних причин, обумовлених несвоєчасним отриманням копії оскаржуваної ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно ст. ст. 7, 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016,кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто 11.05.2023 у відсутності власника майна та його захисника, дані по направлення їм копії оскаржуваної ухвали у матеріалах провадження відсутні.

Як убачається із даних наявної у справі розписки, копію оскаржуваної ухвали захиснику ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , вручено 15.06.2023.

20.06.2023 захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді.

Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.11.2019 у справі № 760/12179/16-к, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватися з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000803, відомості щодо якого внесені 19.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3. ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.10.2022 у ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб виник злочинний умисел, направлений на сприяння особам чоловічої статті віком від 18 до 60 років під час дії на території України воєнного стану, у незаконному переправленні через державний кордон України з використанням завідомо підроблених офіційних документів, а саме посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, за грошову винагороду.

З метою реалізації спільного злочинного умислу, у невстановлених досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи розробили план злочинних дій, згідно із яким на ОСОБА_8 покладалось завдання підшукувати громадян України чоловічої статі, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України та отримувати від них документи, що посвідчують особу, для подальшої передачі невстановленим досудовим розслідуванням особам, з метою виготовлення підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії, які нададуть можливість безперешкодно перетинати державний кордон України.

22.12.2022 до ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_12 із проханням допомогти перетнути йому державний кордон України у період дії воєнного стану. ОСОБА_8 , достеменно знаючи про вищевказані тимчасові обмеження щодо виїзду чоловіків віком від 18 до 60 років із України під час дії воєнного стану, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переслідуючи корисливі мотиви, повідомив ОСОБА_12 про наявність у нього можливості сприяти у перетині державного кордону України шляхом виготовлення довідки військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного про непридатність до військової служби за грошову винагороду у розмірі 6000 доларів США, на що останній погодився.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на сприяння у незаконному перетині державного кордону України під час дії воєнного стану, діючи відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану вчинення злочину, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, ОСОБА_8 , у відповідності до визначеної ролі, 22.12.2022 під час телефонної розмови повідомив ОСОБА_12 про необхідність надання копій паспорта громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру для використання, даних, які в них містяться, під час для складання довідки військово-лікарської комісії та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного про непридатність до військової служби з виключенням із військового обліку, з метою подальшого перетину державного кордону України.

Крім того, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_12 , що перед початком оформлення документів про непридатність до військової служби, йому необхідно передати частину обумовленої грошової винагороди у розмірі 3000 доларів США, а також додатково 500 доларів США за виготовлення документів без фактичної присутності на військово-лікарській комісії, а іншу частину грошових коштів - при отриманні документів, на що останній погодився.

23.12.2022 об 05 год. 50 хв., діючи відповідно до попередньої домовленості, ОСОБА_12 прибув до входу в заклад громадського харчування «Макдональдз» за адресою: м. Київ, Вокзальна площа, 2, де зустрівся із ОСОБА_8 . Останній запевнив ОСОБА_12 у тому, що маючи у розпорядженні виготовлену ним довідку військово-лікарської комісії та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного про непридатність до військової служби, жодних проблем із переміщенням через державний кордон України, як при виїзді так і при в`їзді, не виникне. ОСОБА_12 у свою чергу передав ОСОБА_8 раніше обумовлені грошові кошти в сумі 3500 доларів США, як частину грошової винагороди за виготовлення зазначених вище завідомо підроблених документів, що надасть можливість безперешкодно перетинати державний кордон України під час дії воєнного стану. Отримавши грошові кошти, ОСОБА_8 також повідомив ОСОБА_12 , що документи, необхідні для незаконного перетину державного кордону і будуть готові протягом місяця.

Продовжуючи вчиняти протиправні дії, направлені на сприяння у незаконному перетині державного кордону України, а саме наданні засобів для безпідставного переміщення особи чоловічої статі через державний кордон під час дії воєнного стану, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами, ОСОБА_11 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, надав невстановленим слідством особам документи на ім`я ОСОБА_13 , які, діючи з останнім за попередньою змовою групою осіб, при невстановлених обставинах підробили офіційні документи про непридатність ОСОБА_13 до військової служби, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_4 від 04.04.2023 та довідку військово-лікарської комісії 04.04.2023 № 166/785, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, що полягали у наданні засобів для незаконного перетину іншими особами державного кордону України під час дії воєнного стану, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та іншими невстановленими слідством особами, керуючись корисливим мотивом, 13.04.2023 приблизно о «13» год. «00» хв., за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 22 зустрівся із ОСОБА_12 . Під час зустрічі, виконуючи попередні домовленості, ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 підроблені за його сприянням невстановленими слідством особами документи, які надають можливість незаконно перетинати державний кордон України під час дії воєнного стану, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_4 від 04.04.2023 та довідку військово-лікарської комісії 04.04.2023 № 166/785, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_13 із вклеєною фотокарткою останнього. При цьому, ОСОБА_12 , виконуючи попередні домовленості та поставлені ОСОБА_8 умови, передав ОСОБА_11 у якості оплати за придбання таких документів грошові кошти у сумі 3000 доларів США, після чого був затриманий працівниками поліції.

Згідно даних протоколу обшуку від 13.04.2023, цього ж дня у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим проведено обшук у автомобілі «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , власником якого являється ОСОБА_6 , в ході якого вилучено три мобільні телефони, дві банківські картки, вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію до нього.

13.04.2023 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0000803, за ч. 3 ст. 332 та с. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_14 від 13.04.2023 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000803 майно, вилучене в ході обшуку 13.04.2023 в автомобілі «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , у тому числі вказаний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію.

10.05.2023 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 13.04.2023 під час проведення обшуку, а саме на: автомобіль «КІА К5», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_3 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11.05.2023 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке вилучене 13.04.2023 під час проведення обшуку, а саме на: автомобіль «КІА К5», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , а власником якого являється ОСОБА_6 .

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, з тих підстав, що він у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на автомобіль «КІА К5», 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «КІА К5», д.н.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_6 , оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування встановлено, що вказаний автомобіль перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_8 , може зберегти на собі сліди вчинення злочинів або містити інші відомості, які мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучений автомобіль не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучений транспортний засіб може зберегти на інші відомості, які мають значення для кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що власнику арештованого транспортного засобу ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0000803, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апелянта про порушення слідчим суддею вимог ст. 172 КПК України під час розгляду клопотання про арешт майна, зокрема недотримання строків такого розгляду та проведення судового засідання без повідомлення власника майна, ретельно перевірялися колегією суддів під час апеляційного розгляду, проте не знайшли свого підтвердження.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1 ,2 ст. 172 ПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання про арешт майна до слідчого судді подано прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 10.05.2023, тоді як слідчим суддею розглянуто таке клопотання 11.05.2023, тобто в межах дводенного строку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КПК України.

Та обставина, що слідчим суддею розглянуто клопотання без повідомлення та у відсутності власника майна або його захисника, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, не може бути безумною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Крім того, не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді посилання захисника на те, що 20.04.2023 ним на електронну адресу Голосіївського районного суду міста Києва направлено клопотання про залучення представника власника майна до розгляду клопотання, враховуючи, що таке клопотання направлено захисником на адресу суду до моменту надходження клопотання прокурора про арешт майна, яке було подане 10.05.2023.

Колегією судів не встановлено недотримання слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України або невідповідності оскаржуваної ухвали вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 11 травня 2023 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3