Ухвала

Іменем України

23 травня 2023 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі колегії:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретареві ОСОБА_4

за участю сторін: прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000132 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Дніпропетровську, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.289, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України,

та відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився у м. Дніпропетровську, з вищою освітою, інвалід III групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви для продовження дослідження доказів прокурор заявив письмове клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду кримінального провадження та вивчення особистості обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 встановлено ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо невиконання ними покладених процесуальних обов`язків.

В своєму клопотанні зазначив, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, зокрема за віком чи станом здоров`я, які унеможливлювали утримання обвинувачених в установі попереднього ув`язнення.

Звернув особливо увагу на те, що одне з інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачене п. 12 ч. 2 ст.115 КК України, а саме умисне вбивство ОСОБА_14 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, викликало значний суспільний резонанс, неодноразово висвітлювалося в засобах масової інформації, викликало занепокоєння та обурення значної кількості населення міста Дніпра.

Вважає, що вказані обставини, зокрема суворість покарання, яке може бути призначене у випадку доведеності вини ОСОБА_6 і ОСОБА_7 характер висунутого обвинувачення, яке має значний суспільний інтерес, можуть спонукати останніх до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що дає обґрунтовану підставу вважати про наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть переховуватися від суду (п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Окрім того, зазначає, що на теперішній час в Україні введено воєнний стан і вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях, якісно погіршує криміногенну обстановку, та підвищує заявлені ризики.

На теперішній час встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не відпали і продовжують існувати.

Застосування до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту та застави, з огляду на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, існування зазначених ризиків, не є дійовим фактором, який здатен забезпечити гарантії їх належної процесуальної поведінки, оскільки останні безперешкодно зможе покинути місце проживання, і таким чином ухилитися від суду, та/або незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Враховуючи особу обвинувачених та тяжкість злочинів , які їм інкриміновані, їх звільнення з-під варти, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У зв`язку із зазначеним вважає, що обрання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім стримуючим засобом, не здатне запобігти зазначеним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

На підставі п.2 ч.4 ст.183 КПК України просив суд не визначати обвинуваченим заставу.

Представник потерпілого ОСОБА_12 - ОСОБА_13 підтримав позицію прокурора. Зауважив, що на даний час ризики зазначені стороною обвинувачення наявні.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_6 заперечував щодо продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу, надав письмові заперечення.

В судовому засіданні наголосив, що його підзахисний утримується під вартою більше двох років та за цей час судом були досліджені письмові докази сторони обвинувачення, однак поза увагою суду залишилось порушення розумного строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність виняткових обставин для його продовження, що суперечить практиці ЕСПЛ та Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а ризики зазначені прокурором відсутні, його підзахисний не має наміру переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілих.

Наголосив, що прокурор не має права ініціювати продовження строку тримання під вартою без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом, а суд за приписами ч.5 ст.199 КПК України, з урахуванням відповідних положень ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У своєму клопотанні прокурор лише абстрактно зазначає, що у ході судового розгляду досліджено ряд належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності та за своїми якісними показниками є достатніми для того, щоб переконатись у тому, що обвинувачений міг вчинити інкриміновані кримінальні правопорушення, тобто, не надаючи оцінки останнім можна стверджувати, що досліджені докази є вагомими при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу певного виду, всупереч вимогам п.3 ч. 1 ст. 184 КПК України не зазначаючи при цьому жодного конкретного доказу.

Разом з тим, таких підстав прокурором в клопотанні не встановлювалося, приписи закону не дотримувалися, в клопотанні взагалі відсутні посилання та мотиви щодо: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. ч. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, на які вказував прокурор; обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання від 15.05.2023 року є майже повним віддзеркаленням попередніх клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 . Одні й ті ж обставини переписуються прокурором із одного клопотання в інше.

Таким чином, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Прокурором не подані до суду докази, дані та відомості, які документально підтверджуються стороною обвинувачення, які б вказували на існування факторів, обставин, соціальних зв`язків чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що ОСОБА_6 у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

На його думку прокурор не надав доказів того, що його підзахисний саме в умовах воєнного стану зможе переховуватися від суду. Просив суд змінити його підзахисному запобіжний захід на особисте зобов`язання і негайно звільнити обвинуваченого в залі суду з-під варти.

Підсумовуючи вищевикладене вказав, що на даний час відсутній і суспільний резонанс вищевказаної справи в мережі Інтернет не обговорюються будь-які обставини вчинення даного кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_11 також підтримав доводи захисника ОСОБА_8 , звернув увагу суду на те, що ризики на даний час не встановлені і вони лише є теоретичними не підтверджені ніякими фактами. Просить суд врахувати особисту характеристику ОСОБА_6 , який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання за яким характеризується виключно позитивно.

Зауважив, що суспільний інтерес на даний час відсутній, а тому це не є підставою для продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. В обвинувальному акті не зазначені прямі докази, що підтверджують обвинувачення його підзахисного. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які діють в інтересах ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, оскільки доказів наявності ризиків стороною обвинувачення не надано. Пояснили, що їх підзахисний має погіршення стану здоров`я. Просили суд застосувати більш м`який запобіжний захід відносно їх підзахисного.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали клопотання захисників, а ОСОБА_15 зауважив, що сторона обвинувачення під час розгляду не доводить зазначені ризики, а тому підстави для продовження його утримував йому строку тримання під вартною немає.

Вислухавши думку учасників судового засідання та обсудивши клопотання прокурора і сторони захисту, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів дізнання та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого… обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому… обвинувачується.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, судом встановлено, що кримінальне провадження № 0000132 надійшло до суду 28 січня 2022 року, ухвалами колегії суддів (у теперішньому складі) від 20 червня 2022 року, 16 серпня 2022 року, 13 жовтня 2022 року, 07 грудня 2022 року, 30 січня 2023 року, 29 березня 2023 року було задоволено клопотання сторони обвинувачення та продовжено обвинуваченим запобіжний захід.

Судом також установлено, що ухвалами Дніпровського апеляційної суду від 06 липня 2022 року, 07 вересня 2022 року, 08 листопада 2022 року, 26 грудня 2022 року, 28 лютого 2023 року, 13 квітня 2023 року ухвали колегії суддів першої інстанції залишено без змін.

Постановляючи зазначені ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції погодилась з висновками суду щодо наявності ризиків переховування обвинувачених від суду, можливості їх незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Також апеляційна інстанція встановила, що такі доводи колегії суддів є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачується, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинувачених, в тому числі їх сімейний та майновий стан, стан здоров`я, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Позаяк застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З огляду на зазначене вище, колегії суддів належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, суд виходив із такого.

На переконання колегії суддів, наявні достатні підстави суду вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Водночас колегія суддів зауважує, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, суду слід перевірити чи підтверджується існування ризику, на які покликається прокурор.

На переконання колегії суддів, ймовірна можливість переховування обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від суду підтверджується тим, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких вони обвинувачуються, передбачають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду.

До того ж, що є більш важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на території держави на підставі Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02 травня 2023 року. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією Російської федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

Твердження сторони захисту, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_15 майже два роки перебувають під вартою не є підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Письмові доводи захисника ОСОБА_8 в його запереченнях про те, що ОСОБА_6 був затриманий без попередження та обов`язкової участі захисника, а повідомлення про підозру йому було вручено після спливу 24 годин з моменту його затримання, що свідчить про незаконне його тримання під вартою, не заслуговують на увагу, оскільки підстави законності затримання обвинуваченого були перевірені слідчим суддею під час ухвалення рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Надаючи оцінку можливості переховування обвинувачених від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, можуть вдатися до відповідних дій.

Доводи захисту про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини в даному випадку не можуть бути стримуючим фактором належної процесуальної поведінки останніх.

Що стосується стану здоров`я обвинувачених, то стороною захисту не доведено ані факту наявності хвороб, ані неможливості їх лікування в умовах триманні під вартою.

Відсутність в обвинуваченого ОСОБА_6 комунікації із близькими та рідними, а також інформації про їх долю, на чому письмово в своїх клопотаннях зазначає захисник ОСОБА_8 наразі також не може бути підставою для зміни запобіжного заходу та може вирішуватись за допомогою адміністрації слідчого ізолятора.

Не є обґрунтованими й доводи захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, колегія суддів переконана, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачені ймовірно можуть переховуватись від суду. Тобто прокурором доведено, що заявлений ним раніше ризик не зменшився.

Колегія суддів окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченим ОСОБА_6 і ОСОБА_7 запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, на чому неодноразово наполягала сторона захисту. Така позиція суду обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, колегія суддів дійшла висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Під час розгляду клопотання, обвинувачені та сторона захисту наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшла колегія суддів у цій ухвалі.

Колегія суддів вважає, що посилання органу обвинувачення про те, що «умисне вбивство ОСОБА_14 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, викликало значний суспільний резонанс, неодноразово висвітлювалося в засобах масової інформації, викликало занепокоєння та обурення значної кількості населення міста Дніпра» не можна тлумачити тільки в розумінні присутності журналістів, телебачення, громадських активістів як на тому наполягає сторона захисту, тому як відповідно до ст. 3 Конституції України життя людини є найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити людину життя. Тому охорона життя людини найважливіше завдання кримінального права України. Це найтяжчий злочин проти життя людини, тому рішуча боротьба з убивствами є важливим завданням.

Тому, колегія суддів виходить із усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

На думку колегії суддів, враховуючи наведені обставини, а також тяжкість та характер скоєного злочину, застосування альтернативного запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених на даній стадії розгляду, а наведені позитивні характеристики заслуговують на увагу, однак не слугують достатньою підставою для зміни запобіжного заходу.

У зв`язку з цим клопотання прокурора підлягає задоволенню. З цих підстав колегія суддів залишає поза увагою доводи сторони захисту, які не спростовують і не зменшують ступінь зазначеного судом ризику.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 369 КПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Оголосити перерву у судовому засіданні до 30 травня 2023 року о 14 годині, резервними днями визначити: 20 червня 2023 року о 15.00 годині, 22 червня 2023 року о 14.00 годині, 28 червня 2023 року о 14.00 годині, 29 червня 2023 року о 14.00 годині.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 21 липня 2023 року.

Клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу на альтернативний залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити захисникам, прокурору і обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3