КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4080/23 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3756/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, непрацевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.11.2022 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.289 ч.2 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року, та остаточно ОСОБА_7 призначенопокарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюєтьсяз 14.02.2023 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишенобез змін до вступу вироку в законну силу.

Згідно вироку ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за умисний корисливий злочин проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин: 30.12.2022 року орієнтовно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 знайшов ключі від автомобіля VW Tiguan з д.н.з. НОМЕР_1 , які були загублені власницею _автомобіля громадянкою ОСОБА_10 , яка проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , цього самого дня, та залишив вказані ключі у себе, не маючи наміру встановити особу власника та повернути йому. 13.02.2023 року у денний час доби у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на оволодіння автомобілем VWTiguanд.н.з. НОМЕР_1 , ключі від якого останній знайшов, з метою проїхатись. Маючим на меті знайти вказаний автомобіль, ОСОБА_7 , направився до двору житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , тобто туди, де він знайшов вказані ключі. Перебуваючи в дворі вказаного вище житлового будинку, ОСОБА_7 виявив автомобіль VW Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , який був припаркований навпроти 1 -го під`їзду, та який відчинився наявними у нього ключем від автомобіля. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , сів у салон автомобіля VW Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , вартість якого складає 313 433,93 грн., та за допомогою ключа привів двигун у дію, тим самим незаконно встановив контроль над даним транспортним засобом. У подальшому, ОСОБА_7 маючи реальну змогу розпорядитись викраденим автомобілем, поїхав проїхатись містом, та залишив автомобіль у нічний час поблизу ринку «Даринок», що у м. Києві. 14.02.2023, у ранковий час ОСОБА_7 повернувся до автомобіля VW Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 , повторно привів у дію двигун та поїхав у власних справах до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 де залишив вказаний автомобіль. У подальшому, приблизно о 14:00 ОСОБА_7 повернувся до вказаного автомобіля та коли сів до салону, був затриманий працівниками поліції.

Прокурор не погоджуючись із вироком суду подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць з конфіскацією майна. На підставі ст.. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.202 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяць з конфіскацією майна. У решті вирок суду залишити без змін. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що за наявності корисливого мотиву суд першої інстанції всупереч норм КК України безпідставно не призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна. Внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом обвинувачений отримав у своє користування цінне майно та розпочав використовувати його на власний розсуд, тобто діяв з корисливою метою. Суд помилково не призначив додаткове покарання та не обґрунтував цього у вироку. Докази, які б давали підстави не застосовувати конфіскацію майна, судом не досліджувалися. Призначення основного покарання без додаткового не відповідає тяжкості вчиненого. Обвинуваченим подані заперечення на апеляційну скаргу, вказує, що прокурор не надав жодного підтвердження про майно, що перебуває у власності обвинуваченого, щоб суд міг призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна. Зазначає, що обвинувачення не оспорював, погодився на розгляд у спрощеному порядку. Вирок суду є обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні злочинів, його кваліфікації в апеляційній скарзі не заперечуються. Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, колегія суддів не встановила порушень, про які зазначає прокурор в апеляційній скарзі. Згідно вироку суд першої інстанції, враховуючи обставини кримінального правопорушення та направленість дій обвинуваченого, не вбачав підстав для застосування конфіскації майна, з чим погоджується апеляційний суд. Санкція ч. 2 ст. 289 КК України визначає конфіскацію майна як додаткове альтернативне покарання. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції було встановлено 13.02.2023 року у денний час доби у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на оволодіння автомобілем VWTiguanд.н.з. НОМЕР_1 , ключі від якого останній знайшов, з метою проїхатись. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , сів у салон автомобіля VW Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 , вартість якого складає 313 433,93 грн., та за допомогою ключа привів двигун у дію, тим самим незаконно встановив контроль над даним транспортним засобом. У подальшому, ОСОБА_7 маючи реальну змогу розпорядитись викраденим автомобілем, поїхав проїхатись містом, та залишив автомобіль у нічний час поблизу ринку «Даринок», що у м. Києві. 14.02.2023, у ранковий час ОСОБА_7 повернувся до автомобіля VW Tiguan д.н.з. НОМЕР_1 , повторно привів у дію двигун та поїхав у власних справах до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 де залишив вказаний автомобіль. Відповідно до положень ст. 59 цього Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу. Під корисливими спонуканнями, слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. Таким чином, з системного аналізу зазначених норм слідує, що вирішуючи питання щодо призначення особі додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву. Зі змісту обвинувачення, визнаного судом доведеним, не вбачається наявності в діях обвинуваченого корисливого мотиву, який на час заволодіння транспортним засобом та в процесі його використання обвинуваченим не встановлений. Прокурор вважає, що про наявність корисливого мотиву свідчить та обставина, що обвинувачений протягом значного часу контролював чужий автомобіль та використовував його на власний розсуд. Однак з такими доводами неможливо погодитися, оскільки відповідно до пред`явленого обвинувачення обвинувачений 13.02.2023 року проїхався містом, залишив транспортний засіб у нічний час та 14.02.2023 року знову поїхав у власних справах та цього ж дня був затриманий. Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 мав на меті проїхатися на вказаному транспортному засобі. Крім того, як вбачається зі змісту вироку суду автомобіль залишено його власнику. Наявність корисливого мотиву при кваліфікації дій за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_7 органом досудового розслідування інкриміновано не було. Враховуючи наведене підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні. З наведених підстав необґрунтованими є доводи прокурора про те, що застосування покарання без конфіскації майна не відповідає тяжкості вчиненого внаслідок м`якості. Суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не встановив. При призначенні покарання обґрунтовано врахував вчинення злочину під час іспитового строку. Таким чином міра та вид покарання визначений судом є обґрунтованим та достатнім для досягнення мети покарання. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Керуючись ст.ст.404, 405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення. Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін. Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

___________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4