справа № 208/5185/23
№ провадження 1-кс/208/1087/23
УХВАЛА

Іменем України

13 червня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області рядовий поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

Дізнавач СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області рядовий поліції ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 до суду із клопотанням про арешт майна.

У своєму клопотанні просить суд накласти арешт на грошові кошти в сумі 49 500 грн., які обліковуються (знаходяться) на банківському рахунку АТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» НОМЕР_1 .

Дізнавач та прокурор в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі, просили задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Слідчий суддя, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання 04.03.2023 року до ЧЧ Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра просить ужити заходів до невідомої особи, яка під приводом продажу тюльпанів в соціальній мережі «Інстаграм», шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 у сумі 49500 гривень, які остання перерахувала самостійно.

За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 від 05.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було допитано потерпілу, яка пояснила, що займається реалізацією квітів у місті Кам`янець-Подільський, які закупляє в різних місцях, у тому числі з інтернет магазинів. 17.02.2023 скориставшись соціальною мережею «Інстаграм» вона натрапила на магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з продажу квітів «тюльпани» за вигідною ціною. Так як цінова політика її влаштовувала, вона вирішила здійснити замовлення (придбання) квітів. З цією метою ОСОБА_5 залишила замовлення на зворотній зв?язок, та через деякий час до неї зателефонували з абонентського номеру телефону НОМЕР_2 , чоловік представився менеджером інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В телефонній розмові були узгоджені деталі усної угоди про купівлю-продаж квітів. Далі спілкування з власником абонентського номеру НОМЕР_2 , щодо купівлі-продажу продовжилось в месенджері «Вайбер», де вказаний номер був підписаний ім`ям « ОСОБА_6 », та останній вказав рахунок АТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» НОМЕР_1 , на який треба перераховувати кошти. Також в листуванні в месенджері «Вайбер» « ОСОБА_6 » надав номер телефону свого начальника НОМЕР_3 , якщо у замовниці виникли питання стосовно доставки та оплати.

ОСОБА_5 здійснила оплату замовленого товару на відповідно виставлені банківські реквізити двама платежами на загальну суму 49500 гривень та сторона продавця мала би здійснити відправлення замовлення на адресу покупця, але фактично замовниця товар не отримала, вважає що відносно неї вчинено шахрайські дії та шахраї своїми діями спричинили матеріальної шкоди ОСОБА_5 на суму 49500 гривень.

31.03.2023 матеріали кримінального провадження №0000363 від 05.03.2023 року згідно постанови прокурора Кам?янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_7 за підслідністю направлені до Кам?янського РУП.

В ході досудового розслідування, було встановлено, що вказані кошти були зараховані на банківський рахунок АТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» НОМЕР_1 .

Дізнавач вважає, що гроші, які знаходяться на вказаному відкритому рахунку набуті кримінально протиправним шляхом та отримані особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є необхідним накладення арешту на кошти, які обліковуються (знаходяться) на банківському рахунку АТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку що незастосування цього заходу спричинить можливість подальшого відчуження, приховання, що спричинить втрату грошових коштів, на які було спрямовано кримінальне правопорушення та які мають суттєве значення для кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області рядовий поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 49 500 грн., які обліковуються (знаходяться) на банківському рахунку АТ КБ «ПРИВАТ-БАНК» НОМЕР_1 , в межах кримінального провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 від 05.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1