ЄУН № 334/3760/22
Провадження № 1-кп/337/65/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2023 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжя, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, працює Запорізьке кар`єрне управління, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

17.12.2021 року, приблизно о 20-00 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Хортицьке шосе, рухаючись з боку вулиці Рубана в напрямку вулиці Новгородська у м.Запоріжжі. В попутному, з водієм ОСОБА_7 напрямку, попереду нього, в лівій смузі руху, здійснювали рух автомобіль «ВА3 21124» під керуванням водія ОСОБА_8 .

В цей же час, пішохід ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку №1 по вул. Хортицьке шосе в м. Запоріжжі, почала перетинати проїзну частину вул. Хортицьке шосе, рухаючись по позначеному дорожньою розміткою та дорожніми знаками нерегульованому пішохідному переходу, зліва на право за ходом руху водія ОСОБА_7 .

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на який виходила пішохід ОСОБА_5 , водій ОСОБА_8 став зменшувати швидкість руху та зупинив керований ним транспортний засіб, щоб надати дорогу пішоходу, яка перебувала на пішохідному переході. Водій ОСОБА_7 , рухаючись в лівій смузі руху, маючи об`єктивну спроможність виявити автомобіль, що зменшує швидкість та зупиняється перед нерегульованим пішохідним переходом, діючи в порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, де вказано: «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до зупинки не застосував, у відсутності пішоходів на пішохідному переході не переконався, натомість продовжив свій рух, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_5 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 108п від 26.01.2022 року, пішоходу ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «важка черепно-мозкова травма: перелом кісток склепіння та основи черепу (тім`яної кістки з розповсюдженням лінії перелому на скроневу кістку та велике крило основної кістки праворуч, тіла основної кістки, латерального та верхньої стінки правої очниці з наявністю пухирців повітря, передньої стінки правої гайморової пазухи, геморагічний вміст в правій гайморовій та основної пазух), забій головного мозку тяжкого ступеню, епідуральна гематома в правій тім`яно-скроневій ділянці, підапоневротична гематома в правій тім`яно-потиличній ділянці, ділянки забоїв в правій скроневій частці, забійна рана правої тім`яної ділянки, переломи коронок 11,21 зубів, забійна рана верхньої губи, пара орбітальні гематоми обох очей, садно в ділянці кінчику носу, на тлі явищ травматичного шоку, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Перелом хірургічної шийки правої плечової кістки кваліфікується не менш як тілесне ушкодження не менш як середнього ступеня тяжкості.

Множинні гематоми та садна тулуба, кінцівок (без опису кількості та локалізації в наданій медичній картці стаціонарного хворого) самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/108-22/662-ІТ від 05.04.2022 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо- транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом своєчасної зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що 17.12.2021 року, приблизно о 20-00 годині, він їхав з роботи на автомобілі «Ланос», рухаючись зі сторони вул. Рубана в сторону вулиці Новгородської у м.Запоріжжі. Коли проїхав АЗС, його «засліпило», після чого він знизив швидкість руху. Про те, що попереду знаходиться пішохідний перехід, він знав, бо їздив цією дорогою. Після того, як йому «прояснилося», на пішохідному переході він побачив жінку, яка потім опинилася на капоті його автомобіля і почав гальмувати, тобто гальмувати почав вже після ДТП. Жінка сама стрибнула на капот його автомобіля, схватилася рукою за двірник та відірвала його. Такі дії жінки є навмисними, стрибок на капот його автомобіля вважає шахрайством з боку потерпілої з метою отримання від нього грошових коштів. Після того, як він почав гальмувати, автомобіль проїхав ще 5-6 метрів до зупинки. У нього в автомобілі було ще двоє людей, один з яких зразу після ДТП втік, а другого було опитано працівниками поліції. Швидкість руху його автомобіля була приблизно 40 км/годину, рухався він автомобілем у правій смузі руху, бачив попереду автомобіль, який рухався у лівій смузі руху, швидкість якого була більшою. Він не бачив, як автомобіль, який рухався у лівій смузі застосував гальмування. Жінка отримала відшкодування від страхової компанії, крім того, він ходив кілька разів до лікарні, купляв ліки, витративши приблизно 2500 грн. Сама потерпіла до нього з приводу відшкодування шкоди, не зверталася. Вину визнає частково в тому, що була ДТП, він знав що там є пішохідний перехід, але не помітив де він. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає у повному обсязі, бо це брехня на брехні. Крім того, вважає, що слідчий сфальсифікував справу, неправомірно його дії кваліфікував за ч.2 ст. 286 КК України, бо його дії мають кваліфікуватися за ч.1 ст.286 КК України. Обставини ДТП дуже дивні, це осліплення його та пом`ятий капот його автомобіля, відірваний потерпілою двірник автомобіля, тому збити потерпілу він не міг. Крім того, ані сама потерпіла, ні її родичі, не виходили з ним на зв`язок.

І хоч обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав, що вбачається з його пояснень у судовому засіданні, його винуватість підтверджується доказами, зібраними в ході судового розгляду справи:

-- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань ( т.1, а.с.188);

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.12.2021 року, схемою до протоколу, фототаблицею до протоколу огляду ( т.1, а.с. 190 -200);

-заявою ОСОБА_8 про долучення до матеріалів справи відеозапису події ДТП та диском з відеозаписом ДТП ( т.1, а.с.203, 204);

-протоколом огляду від 10.01.2022 року оптичного носія інформації "DVD- R диск» з відеозаписом з камери відео реєстратора, який був встановлений на автомобілі, на якому зафіксовано факт ДТП ( т.1., а.с. 205-207);

-висновком експерта № 108-п від 17.01.2022 року, відповідно до якого:

1.Згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого №18776 із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР та даних аналізу комп`ютерної томографії лікарем-рентгенологом спеціалістом комп`ютерної томографії консультантом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР, у гр. ОСОБА_5 , 1980 р.н. виявлено:

-важка черепно-мозкова травма: перелом кісток склепіння та основи черепу (тім`яної кістки з розповсюдженням лінії перелому на скроневу кістку та велике крило основної кістки праворуч, тіла основної кістки, латеральної та верхньої стінки правої очниці з наявністю пухирців повітря, передньої стінки правої гайморової пазухи, геморагічний вміст в правій гайморовій та основної пазух), забій головного мозку тяжкого ступеню, епідуральна гематома в правій тім`яно-скроневій ділянці, підапоневротична гематома в правій тім`яно-потиличній ділянці, ділянки забоїв в правій скроневій частці, забійна рана правої тім`яної ділянки, переломи коронок 11,21 зубів, забійна рана верхньої губи, параорбітальні гематоми обох очей, садно в ділянці кінчику носа, на тлі явищ травматичного шоку, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1., п.2.1.1.а., п.2.1.3.6. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6);

-множинні гематоми та садна тулубу, кінцівках (без опису кількості та локалізації в наданій медичній карті стаціонарного хворого), самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.2.6. «Правила...»).

2.Виявлені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_5 утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого(их) предмету(ів) та могли утворитися в умовах дорожньо- транспортної пригоди.

3. Тілесні ушкодження ОСОБА_5 могли утворитися в строк, що вказаний в фабулі постанови слідчого в наданій медичні карті стаціонарного хворого №18776 із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР та при аналізі інструментальних методів дослідження лікарем-рентгенологом спеціалістом комп`ютерної томографії консультантом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР.

4.Діагнози: «Закрита травма грудної клітини. Контузія органів середостіння, легень. Закрита травма живота. Контузія внутрішніх органів.» виставлені гр. ОСОБА_5 медичними працівниками об`єктивними відомостями не підтверджено, тому згідно п 4.6. («Правила...») не повинні враховуватись при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

5.За даними наданої медичної карти стаціонарного хворого №18776 із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР та даних аналізу комп`ютерної томографії лікарем-рентгенологом спеціалістом комп`ютерної томографії консультантом КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР у гр. ОСОБА_5 , 1980 р.н. виявлена травма у вигляді: багатоуламкового перелому голівки та хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів по широті.

Перелом хірургічної шийки правої плечової кістки кваліфікується як тілесне ушкодження не менш ніж середньої тяжкості.

У разі настання віддалених наслідків травми у вигляді порушення функції правої верхньої кінцівки, може оцінюватися за відсотком втрати загальної працездатності.

Ступінь тяжкості закритого перелому хірургічної шийки правової плечової кістки зі зиміщенням у гр. ОСОБА_5 на теперішні час не може бути визначена, так як не визначений результат травми (т.1, а.с.210-214);

-висновком експерта № СЕ-19/108-22/662-ІТ від 05.04.2022 року, відповідно до якого, водій автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.2, 18.4 Правил дорожнього руху.

В діях водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , є невідповідність вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом застосування мір направлених на зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу та повної зупинки до місця наїзду на пішохода.

В діях водія ОСОБА_7 невідповідність вимог п.12.2 Правил дорожнього руху, не вбачається ( т.1, а.с. 217-226);

-показаннями потерпілої ОСОБА_5 у судовому засіданні, яка пояснила, що 17.12.2021 року, вона йшла по вул. Хортицьке шосе у мЗапоріжжі щоб перейти проїзну частини дороги, де до цього часто ходила, підійшла до пішохідного переходу, позначеному дорожньою розміткою. В той день на очах у неї були контактні лінзи, а тому зір був добрий. По проїзній частині їхав автомобіль, який зменшив швидкість і почав зупинятися, тільки після цього вона почала переходити у швидкому темпі проїзну частину дороги. Інших автомобілів не бачила. Момент ДТП, не пам`ятає, прийшла до тями вже у лікарні. Зі слів рідних їй відомо, що вона перебувала 5 днів у реанімаційному відділенні лікарні, потім лікувалася у лікарні з 17.12.2021 року по 11.01.2022 року, потім амбулаторно. У неї був важкий психоемоційний стан, вона часто кричала від болю, плакала, щоб зняти болі лікарі застосовували препарати з наркотичним вмістимим. Зі слів лікарів, водій автомобіля, який її збив, перші дні приходив до лікарні та сплачував лікування, а потім перестав приходити і всі витрати на її лікування понесли її рідні. До теперішнього часу вона продовжує лікування після перенесеного. Водій автомобіля ніякої допомоги їй не пропонував. До ДТП у неї була друга група інвалідності, захворювання- ревматоїдний артрит, але вона саме себе обслуговувала, пересувалась, а після ДТП, де вона отримала черепно-мозкову травму, їй встановили першу групу інвалідності. Після ДТП вона не може рухатися без сторонньої допомоги, сама може пересуватися лише по квартирі, її возять до поліклініки, вона не може помити голову, через що її возять до перукарні. Також обмежена у самостійному вдяганні та перевдяганні. На фоні стресу, який отримала після ДТП, у неї почалося загострення основного захворювання- сильні болі, не може сама себе обслуговувати. Її самопочуття різниться кардинально з тим, яке було до ДТП. Страховою компанією їй виплачено страхове відшкодування у розмірі 260000 грн. Просить стягнути з обвинуваченого у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн., оскільки з вини водія вона втратила повноцінну можливість пересуватися, сама себе обслуговувати у побуті, права рука втратила свої функції та вона стала коротше на 5 см, перенесений стрес вплинув на перебіг її хвороби, а також задовольнити у повному обсязі інші позовні вимоги. Також просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду та не заперечує проти призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі.

-показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що взимку 2021 року, приблизно о 21-22 годині, він автомобілем рухався зі сторони Бородинського мікрорайону в сторону дев`ятого пологового будинку по вул. Хортицьке шосе у м.Запоріжжя, по лівій смузі руху, приблизно за швидкістю 50-60 км/годину. На проїзній частині було освітлення, автомобілі, які рухалися у зустрічному напрямку, сліпили. Він знав, що в цьому місці є пішохідний перехід та побачив силует людини- жінки, яка рухалася по пішохідному переходу в його сторону з протилежної сторони дороги, йшла сама без будь якої допомоги. Він почав гальмувати та зупинив керований ним автомобіль, приблизно за 2-3 метри до пішохідного переходу. На його автомобілі горіли вогні, ввімкнулися задні стопи та, крім цього, на його автомобілі встановлені та в нічний час доби вмикаються додаткові габарити. Жінка, яка переходила дорогу, після того, як він зупинив свій автомобіль, почала йти швидко. В той час на зупинці зупинилася маршрутка, жінка її побачила і ще пришвидшила рух, а коли проходила повз його авто, йшла дуже швидко, майже бігла. В цей час в дзеркало заднього виду він побачив світло фар автомобіля, який рухався по полосі руху де він зупинив автомобіль, тобто по його полосі руху, за ним, а потім той автомобіль різко змінив напрямок руху і почав об`їздити його автомобіль з правої сторони, а коли об`їхав його авто, здійснив наїзд на жінку- збив її безпосередньо на пішохідному переході. Хтось викликав швидку.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є, відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, оскільки вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідка, запропонованого стороною обвинувачення, дослідивши надані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, оскільки встановлені судом обставини підтверджені матеріалами кримінальної справи, не спростовані обвинуваченим та його захисником ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст.368 КПК України, суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст.12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до п. 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12. 2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,

а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за статтями 286288, 415 КК настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14 передбачено, що при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючі та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

При цьому, суд враховує, що злочин, передбачений ст. 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 ст. 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причиновому зв`язку. Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановка; суспільно-небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - ч. 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - ч. 2, загибель кількох осіб - ч. 3); причиновий зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причиновий зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Як вбачається з висновку експерта № СЕ-19/108-22/662-ІТ від 05.04.2022 року, водій автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.2, 18.4 Правил дорожнього руху.

В діях водія автомобіля «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , є невідповідність вимогам п.18.4 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 , шляхом застосування мір направлених на зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу та повної зупинки до місця наїзду на пішохода.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 17.12.2021 року, приблизно о 20-00 годині, він їхав з роботи на автомобілі «Ланос», рухаючись зі сторони вул. Рубана в сторону вулиці Новгородської у м.Запоріжжі. Його «засліпило», після чого він знизив швидкість руху. Про те, що попереду знаходиться пішохідний перехід, він знав, бо їздив цією дорогою. Після того, як йому «прояснилося», на пішохідному переході він побачив жінку, яка потім опинилася на капоті його автомобіля і почав гальмувати, тобто гальмувати почав вже після ДТП. Жінка сама стрибнула на капот його автомобіля, схватилася рукою за двірник та відірвала його. Такі дії жінки є навмисними, стрибок на капот його автомобіля вважає шахрайством з метою отримання від нього грошових коштів. Після того, як він почав гальмувати, автомобіль проїхав ще 5-6 метрів до зупинки. У нього в автомобілі було ще двоє людей, один з яких зразу після ДТП втік, а другого було опитано працівниками поліції. Швидкість руху його автомобіля була приблизно 40 км/годину, рухався він автомобілем у правій смузі руху, бачив попереду автомобіль, який рухався у лівій смузі руху, його швидкість була більшою. Він не бачив, як автомобіль, який рухався у лівій смузі застосував гальмування. Жінка отримала відшкодування від страхової компанії, крім того, він ходив кілька разів до лікарні, купляв ліки, витративши приблизно 2500 грн. Сама потерпіла до нього з приводу відшкодування шкоди, не зверталася. Вину визнає частково, бо не помітив пішохідний перехід, хоч і знав що він там є. Заявлений потерпілою цивільний позов не визнає у повному обсязі, бо це брехня на брехні. Крім того, вважає, що слідчий сфальсифікував справу, неправомірно його дії кваліфікував за ч.2 ст. 286 КК України, бо його дії мають кваліфікуватися за ч.1 ст.286 КК України. Обставини ДТП дуже дивні, це осліплення його та пом`ятий капот його автомобіля, відірваний потерпілою двірник автомобіля, тому збити потерпілу він не міг. Крім того, ані сама потерпіла, ні її родичі, не виходили з ним на зв`язок.

Такі пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 свідчать про те, що останній вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не визнав взагалі, у скоєному не розкаявся та намагався усю провину щодо скоєної ним ДТП, перекласти на потерпілу.

Таку поведінку обвинуваченого суд розцінює як спробу уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення у повному обсязі та відносить до тактики захисту обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримані захисником ОСОБА_6 про те, що слідчий сфальсифікував справу, неправомірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 286 КК України, бо його дії необхідно було кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, не знайшли підтвердження у судовому засіданні, оскільки такі доводи протиречать дослідженим безпосередньо у судових засіданнях, матеріалами справи.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 0002244 було порушено 18.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, оскільки пішохід ОСОБА_5 , в результаті ДТП, яка мала місце 17.12.2021 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, а тому вищевказані доводи обвинуваченого, підтримані захисником ОСОБА_6 , є безпідставними та у порушення ст.22 КПК України не доведеними ні захисником ОСОБА_6 ні самим обвинуваченим ( т.1, а.с.188).

Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України, кримінальній відповідальності підлягають за порушення правил безпеки дорожнього руху особи, які керують транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій тяжке тілесне ушкодження, що повністю підтверджено доказами, які безпосередньо досліджені у судових засіданнях судом.

Крім того, безпосередньо у судовому засіданні, суд перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що жінка сама стрибнула на капот його автомобіля, схватилася рукою за двірник та відірвала його. Такі дії жінки є навмисними, стрибок на капот його автомобіля вважає шахрайством з метою отримання від нього грошових коштів.

Безпосередньо у судовому засіданні було досліджено заяву ОСОБА_8 про долучення до матеріалів справи відеозапису подій та диску з відеозаписом ДТП ( т.1, а.с.203, 204); протокол огляду від 10.01.2022 року оптичного носія інформації "DVD- R диск» з відеозаписом з камери відео реєстратора, який був встановлений на автомобілі, яким керував ОСОБА_8 , яким зафіксовано факт ДТП ( т.1, а.с. 205-207).

Як вбачається з відеозапису, який був досліджений судом безпосередньо у судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_5 була збита автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , безпосередньо на позначеному дорожньою розміткою та дорожніми знаками нерегульованому пішохідному переході, що повністю протиречить доводам ОСОБА_9 про те, що жінка сама стрибнула на капот його автомобіля, схватилася рукою за двірник та відірвала його. Такі дії жінки є навмисними, стрибок на капот його автомобіля вважає шахрайством з метою отримання від нього грошових коштів.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У порушення вимог ст. 22 КПК України, ні ОСОБА_7 , ні його захисник ОСОБА_6 , свої доводи у вищевказаному не довели суду безпосередньо у судових засіданнях, від надання суду будь-яких доказів ухилилися.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом.

Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше засуджений не був, має постійне місце проживання, працює, на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, задовільно характеризується за місцем роботи, а також враховує думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі через його нелюдське відношення до неї, тому, суд вважає за необхідне, з урахуванням усіх вищевказаних обставин, які встановлені судом у процесі розгляду справи, призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, в межах, визначених санкцією ст. 286 ч.2 КК України.

Підстав для застосування ст.69 КК суд не вбачає.

Крім того, відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року N 14, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено факультативне додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до п. 15 вказаної вище постанови, при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, призначається покарання з позбавленням керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Приймаючи рішення з цього питання, суд враховує обставини справи та вважає, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому суд вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Процесуальні витрати по справі не підлягають стягненню з обвинуваченого на підставі ч.2 ст.122 КПК України, оскільки експертизи були проведені державною установою.

Долю речових доказів необхідно вирішити, відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що заявлений цивільний позов потерпілою ОСОБА_5 взагалі не визнає бо це брехня на брехні.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілій ОСОБА_5 у повному обсязі, бо цивільний позов взагалі не доведений.

У порушення вимог ст. 22 КПК України, ст.13, 76, 81,83 ЦПК України, ні обвинувачений, ні його захисник ОСОБА_6 , не спростували доводи потерпілої, викладені у цивільному позові, будь яких доказів у спростування доводів потерпілої не надали, невизнання цивільного позову, заявленого потерпілою, нічим у судовому засіданні не обґрунтували.

Разом з тим, відповідно до ст. 1187 ЦК України, яка є спеціальною по відношенню до ст.. 1166, 1167 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, тощо.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток ( дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

Пунктом 3 ст.28 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода,пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до п.п.2 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03. 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст.453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Пунктом 24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів».

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 , який неодноразово уточнювався, останній уточнений датований 11.04.2023 року ( т.2, а.с. 31- 45), саме цей позов, як пояснив у судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 він просить розглянути у судовому засіданні, він є останнім, уточненим.

Потерпілою ОСОБА_5 по справі було заявлено первинний цивільний позов до ПрАТ «Українська страхова компанія» «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на суму 260 000 грн., який відшкодовано у повному обсязі, що підтверджено матеріалами справи та у судовому засіданні поясненнями потерпілої ОСОБА_5 .

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування за полісами ЦВ, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», ОСОБА_5 виплачено види відшкодування: 24891 грн. 63 коп.- витрати на лікування, 234 000 грн. стійка втрата працездатності, 1108,37 грн. моральна шкода, а всього 260 000 грн. ( т.1, а.с. 143-151).

У позовній заяві потерпіла ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду: 25 792 грн.50 коп. у вигляді витрат на лікування, сума яких не ввійшла до виплат страховою компанією.

Також потерпіла просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 3448 грн. 99 коп. у рахунок відшкодування вартості пошкодженого одягу, у результаті ДТП.

Зазначені витрати підтверджено матеріалами справи, позовні вимоги в цій частині позову відповідають вимогам ст. 1187, 1192 ЦК України, тому у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, потерпіла просила стягнути на її користь 2909 грн. 90 коп. з ОСОБА_7 , суму витрачену на придбання необхідних медичних та побутових приладів- поїлки, бо після скоєної ДТП вона не могла пити із звичайного посуду, бандажного поясу, стільця-туалету та рідини до нього, бо самостійно не могла ходити. Суд вважає, що у цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Також потерпіла ОСОБА_5 просила стягнути з ОСОБА_7 2650 грн. матеріальної шкоди, це витрати на вимушене отримання послуг перукарні (розплутування, вичісування волосся, його миття, після скоєної ДТП), яке вона не могла в силу отриманих травм розплутати та помити, оскільки волосся було пропитане кров`ю, заплуталося через тривале лежання, довжина її волосся була до сідниць. В домашніх умовах привести голову до ладу, вона не могла, бо не могла і не може до теперішнього часу схилитися через перелом плеча, та виникає головокружіння. У перукарні волосся обрізали, яке не могли розплутати. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Крім того, потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_7 на її користь 18 550 грн. матеріальної шкоди у вигляді витрат на організацію ( лабораторні дослідження), проведення оперативного втручання ( коригуючи хірургічна операція (пластика) верхньої губи), яка необхідна через тілесні ушкодження, отримані в результаті скоєної ОСОБА_7 дорожньо-транспорної пригоди. ОСОБА_5 пояснила, що після травми обличчя, права сторона обличчя є понівеченою, не реагують нервові закінчення, не тримається у роті рідина, необхідна пластика губ. Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Також потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500 000 грн., оскільки після ДТП у неї суттєво погіршився стан здоров`я. Вона не може до теперішнього часу повернутися до нормального життя: без сторонньої допомоги (самостійно) не може пересуватися, сама себе обслуговувати також не може, постійно відчуває себе пригніченою через безпорадний стан; вона втратила свободу пересування, до цього хоч і була інвалідом, але сама себе обслуговувала, вела абсолютно самостійний і нормальний спосіб життя; постійно хвилюється через понівечене та спотворене обличчя, від забійної рани, над верхньою губою утворився шрам, верхня губа деформована, її контур праворуч порушений; вона має параліч лицьового нерву; міміка обличчя асиметрична; після отриманих травм вона втратила концентрацію уваги та їй важко будь-що згадати. Крім того, стан її здоров`я потребує постійного відвідування лікарів, через ДТП та стрес, який вона отримала, у неї загострилося ревматоїдне захворювання. Крім того, вона не може сконцентрувати пам`ять, постійно щось забуває. Півтора роки вона не може привести себе до нормального життя, потребує постійного стороннього догляду, що встановлено висновком МСЕК, та до теперішнього часу продовжує лікування. В результаті перелому плеча зі зміщенням, сталося вкорочення правої руки на 5 см та обмеження її функцій, залишилася не естетична впадина на плечі. Зміна способу її життя є суттєвою та має прямий негативний вплив на психоемоційний стан, самооцінку та фізичне почуття. Через ДТП вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є причиною тривалого, по теперішній час лікування, перенесеного болю, стресу.

Оцінюючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та п.1,2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до Постанови Верховного Суду по справі № 815/7401/16, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні до стягнення суми моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка- потерпіла ОСОБА_5 , стану здоров`я потерпілої, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану здоров`я, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), тривалого фізичного болю, душевних та психічних страждань, у результаті ДТП отримала тяжкі, середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, має у результаті ДТП першу групу інвалідності, та з урахуванням інших обставин, а саме неправомірної поведінки обвинуваченого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 грн.

В іншій частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Крім того, потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_7 26 000 грн. на рахунок відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності- не отримані доходи за час втрати працезнатності за період з 17.12.2021 року по 11.04.2022 року.

Пунктом 3 ч.1 ст.25 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Враховуючи вказане, суд вважає, що у цій частині позовні вимоги потерпілої підлягають задоволенню.

Крім того, потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_7 компенсації по додаткових витратах, внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, а саме: компенсацію додаткових витрат на спеціальний медичний догляд потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда першої групи у розмірі 1/2 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності; компенсацію додаткових витрат на постійний сторонній догляд потерпілої ОСОБА_5 як інваліда першої групи у розмірі 1 мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності; компенсацію додаткових витрат на побутове обслуговування потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда І групи, в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності позивача.

Як вбачається з довідки МСЕК від 11.04.2022 року, ОСОБА_5 встановлено першу групу інвалідності безтерміново. Потребує постійного стороннього догляду ( т.1, а.с. 55-56).

Пунктом 19 Постанови Пленумом ВС України N 6 від 27.03.1992 року « Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що

б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров`я у зв`язку з виконанням трудових обов`язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється, у зв`язку з чим, позовні вимоги потерпілої у цій частині підлягають задоволенню та з обвинуваченого необхідно стягнути на користь потерпілої: компенсацію додаткових витрат на спеціальний медичний догляд потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда першої групи у розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності; компенсацію додаткових витрат на постійний сторонній догляд потерпілої ОСОБА_5 як інваліда першої групи у розмірі частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності; компенсацію додаткових витрат на побутове обслуговування потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда І групи, в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності позивача.

Також потерпіла ОСОБА_5 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21250 грн.

Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , заперечуючи проти задоволення заявленого потерпілою ОСОБА_5 цивільного позову у вказаній вище частині позовних вимог, не надали суду жодного доказу у частині своїх заперечень, а тому, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає, що у цій частині позовні вимоги потерпілої підлягають повному задоволенню.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченого.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування завданої шкоди: 25 792 грн. 50 коп.- витрати на лікування; 3448 грн. 99 коп.- вартість пошкоджених речей; 2909 грн. 90 коп.- витрати на придбання медичних та побутових приладів; 2650 грн.- витрати на послуги перукарні; 18550 грн. лабораторні дослідження, коригуюча хірургічна операція; 100 000 грн. моральна шкода; 26 000 грн. тимчасова втрата працездатності, а всього 179351 ( сто сімдесят дев`ять тисяч триста п`ятдесят одна) гривню 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 компенсацію додаткових витрат на спеціальний медичний догляд потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда першої групи у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 компенсацію додаткових витрат на постійний сторонній догляд потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда першої групи у розмірі частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 компенсацію додаткових витрат на побутове обслуговування потерпілої ОСОБА_5 , як інваліда І групи, в розмірі 1/4 частини мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день виплати, щомісячно і на весь час вказаної інвалідності позивача.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 21 250 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень.

В іншій частині цивільний позов ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Речові докази:DVD- R диск з відеозаписом події ДТП- залишити в матеріалах кримінального провадження; автомобіль «ЗАЗ Ланос», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Запорізького РУП ГУНП в Запрорізькій області- повернути власнику ОСОБА_10 .

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку суду врученний учасникам судового провадження в день його проголошення відповідно до ст. 615 ч. 15 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1