печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковник поліції ОСОБА_6 , за погодженням другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 володіючи знаннями у сфері надання фінансових послуг, ОСОБА_5 маючи досвід роботи у колекторських компаніях, володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, достовірно знаючи про велику кількість громадян України, які потребують готівкових грошових коштів, проте з різних підстав не мають можливості отримати кредити в банківських установах, при цьому не володіють знаннями в області законодавства регулюючого правовідносини пов`язані з отриманням кредиту під заставу майна, не знайомі з процедурою нотаріального оформлення таких операцій, однак готові, з метою отримання позики, надавати в заставу об`єкти рухомого і нерухомого майна, що мають значну вартість, у 2019 році діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи мати стабільне джерело доходів від протиправної діяльності, вирішили використати вказані обставини для систематичного вчинення злочинів, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства).

Проаналізувавши ринок нерухомості та діяльність ринку надання фінансових послуг, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 встановили, що способом заволодіння чужим майном є незаконне відчуження об`єктів нерухомого майна під виглядом здійснення легальної діяльності у сфері надання фінансових послуг.

При цьому, усвідомлюючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого часу, спланували досягнути поставленої мети шляхом створення і керування стійким ієрархічним об`єднанням - злочинною організацією.

Діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до поставленої мети ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у 2020 році, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, з метою вчинення злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), створили злочинну організацію, контингент якої складався із постійних учасників (своєрідне ядро угруповання) і непостійних учасників, які брали участь у вчиненні злочинів епізодично або одноразово.

До складу створеної ОСОБА_7 та ОСОБА_5 злочинної організації у різний період часу увійшли встановлені та невстановлені досудовим розслідуванням особи, серед яких:

1. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також інші невстановлені в ході досудового розслідування особи.

Всього учасників такої злочинної організації становило більше п`яти і з часом їх кількість тільки збільшувалася.

Узявши на себе функції загального керівництва створеною ними злочинною організацією, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 визначили її склад, структуру, порядок підпорядкування в ній (ієрархію), загальні правила поведінки її учасників, розподіл між ними функцій (злочинних ролей) як під час вчинення окремих злочинів, так і функціонування цієї організації в цілому, заходи, спрямовані на прикриття та конспірацію її діяльності, забезпечення фінансування злочинної діяльності та порядок розподілу коштів та об`єктів нерухомого майна, отриманих унаслідок вчинення злочинів.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , та інші невстановлені учасники, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинні наміри ОСОБА_7 , ОСОБА_5 щодо створення злочинної організації, погодилися увійти до її складу, виконувати покладені на них функції, підпорядковуватися її керівникам та брати участь у злочинах, вчинюваних цією організацією.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , та інші невстановлені учасники дійшли попередньої згоди та домовилися про скоєння злочинів у складі злочинної організації до початку їх вчинення.

При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , здійснюючи керівництво створеною ними злочинною організацією, розробили загальний план злочинної діяльності.

Розроблений ОСОБА_5 та ОСОБА_7 загальний план злочинної діяльності спрямований на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства передбачав наступне:

- придбання раніше діючих та реєстрація нових юридичних осіб з метою використання їх під час учинення злочинів, а саме з метою введення в оману майбутніх потерпілих, відкриття банківських рахунків, розпорядження майном потерпілих;

- створення інтернет сайтів та розміщення на них оголошень фізичним особам про діяльність фінансових установ та можливість отримати кредит під заставу нерухомості;

- інформування фізичних осіб про можливість отримати позику під заставу нерухомого майна;

- повідомлення особам, які виявлять бажання взяти позику під заставу нерухомого майна неправдивих відомостей щодо умов отримання позики;

- видача особами, яких буде використано в якості покупців належних потерпілим квартир довіреностей на представництво інтересів, на право розпорядження майном та укладення договорів на ім`я керівників та учасників злочинної організації;

- вчинення правочинів та підписання договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна без згоди на те осіб, які за оголошенням звернулися для отримання позики;

- нотаріальне посвідчення укладених шляхом обману та зловживання довірою договорів купівлі-продажу та вчинення реєстраційних дій щодо об`єктів нерухомого майна належних на праві власності майбутнім потерпілим;

- виселення майбутніх потерпілих, з якими шляхом зловживання довірою та обману було підписано договори-купівлі продажу із належних їм на праві власності квартир;

- фактичне заволодіння об`єктами нерухомого майна;

- розподіл об`єктів нерухомого майна, отриманих внаслідок учинення злочинів між учасниками злочинної організації;

- фінансування злочинної діяльності шляхом придбання раніше зареєстрованих та створення нових юридичних осіб для вчинення з використанням їх реквізитів нових злочинів, оплати послуг нотаріусів, здійснення виплат винагороди особам, схиленим до вчинення злочинів, та особам, які, не будучи обізнаними про справжні наміри учасників злочинної організації, сприяли вчиненню злочинів, придбання та оплати засобів зв`язку, оплати послуг із розповсюдження реклами щодо надання позики під заставу нерухомого майна, та особам, які систематично здійснювали пошук фізичних осіб, що мають потребу в отриманні позики під заставу нерухомості, утримання приміщень, які використовувалися для обману потерпілих.

Довівши до учасників злочинної організації загальний план злочинної діяльності, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визначили її загальну структуру, а також порядок підпорядкування в ній (ієрархію).

Так, відповідно до визначеної структури злочинна організація складалася із:

- керівної ланки, до якої входили безпосередньо співорганізатори злочинної організації ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , котрі визначали напрямки злочинної діяльності, розробляли проекти планів вчинення окремих злочинів і доводили їх до виконавців, координували їх злочинну діяльність згідно з ієрархічною побудовою організації, приймали рішення про включення до складу злочинної організації нових членів, здійснювали контроль за їх діяльністю, особисто приймали участь у вчиненні злочинів, розподіляли отримані злочинним шляхом кошти, об`єкти нерухомого майна та отримували основний дохід від вчинення злочинної діяльності;

- другу ланку у злочинній організації було відведено найбільш довіреним особам, серед яких приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та її помічниця ОСОБА_10 , а також ОСОБА_8 . Так, на ОСОБА_9 з її помічницею ОСОБА_10 , була відведена роль нотаріального посвідчення виданих особами, яких використовували у здійсненні злочинної діяльності довіреностей на право розпорядження майном, укладення договорів та з питань реєстрації на ім`я керівників та учасників злочинної організації, завідомо нікчемних договорів та інших документів, які в подальшому ставали підставою для відчуження майна на користь злочинної організації. У свою чергу, ОСОБА_8 виконував роль «куратора» так званого силового блоку та за вказівкою керівників організовував примусове виселення потерпілих, підшуковуючи і залучаючи до злочинної діяльності нових осіб;

- третю ланку у злочинній організації відведено учасникам, які брали участь у вчиненні злочинів епізодично або одноразово, були рядовими членами та забезпечували функціонування злочинної організації, особи які, здійснювали її фінансування, або підставні особи за допомогою яких через фінансові операції та різні правочини створювалася імітація законності набуття права власності на відчужене шахрайським шляхом майно третіми особами.

Відповідно до цього розподілу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишали за собою функції керівництва створеною ними організацією та повинні були:

- ініціювати вчинення конкретних злочинів, визначати учасників злочинної організації чи інших осіб, які повинні брати участь у їх учиненні, а також розподіляти між ними злочинні ролі;

- особисто брати участь у вчиненні злочинів;

- забезпечувати взаємозв`язок між учасниками злочинної організації та схиленими до вчинення злочинів іншими особами;

- особисто підшукувати осіб, які погодяться увійти до складу злочинної організації та вчиняти злочини у її складі;

- особисто підшукувати та схиляти до вчинення злочинів інших осіб, які погодяться сприяти вчиненню злочинів учасникам злочинної організації, не входячи до її складу;

- визначати, реквізити якої саме юридичної особи необхідно використовувати для вчинення злочинів у певний проміжок часу;

- забезпечувати фінансування злочинної діяльності, а також розподіляти об`єкти нерухомого майна та кошти, отримані внаслідок учинення злочинів, між учасниками злочинної діяльності та іншими особами;

- організовувати приховування злочинної діяльності шляхом використання документів з реквізитами спеціально придбаних для вчинення злочинів юридичних осіб, їх печаток, а також об`єктів нерухомого майна та коштів, отриманих унаслідок злочинної діяльності;

- слідкувати за дотриманням загальних правил поведінки, дисципліни та конспірації учасниками злочинної організації;

- уживати інших заходів, спрямованих на забезпечення функціонування злочинної організації в цілому.

Разом з тим, умисел приватного нотаріуса ОСОБА_9 , яку ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вирішили залучити для вчинення злочинів, полягав в тому, що вона діючи в інтересах злочинної організації з метою реалізації злочинного плану всупереч положенням ст. 4, 44, 49 ЗУ «Про нотаріат», під час нотаріального посвідчення правочинів без фактичного волевиявлення потерпілих не роз`яснювала останнім суті документів, що оформлюються, допускала підписання договорів без одночасної присутності всіх учасників правочину, не видавала копії та примірники документів потерпілим, що дозволяло ОСОБА_7 та ОСОБА_5 вводити в оману потерпілих, приховуючи від них факт підписання договору купівлі-продажу квартир, оформлення якого було основною метою ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , крім того за вказівкою останніх отримувала для учасників злочинної організації інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру правочинів, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а також з інших реєстрів до яких в неї був доступ та готувала необхідні документи.

Так, здійснивши всі необхідні дії для створення та функціонування злочинної організації, з метою забезпечення найбільш слушного моменту для обману фізичних осіб, учасники злочинної організації запрошували у вищезгадані офісні приміщення потерпілих та просили їх перебувати в приміщенні кілька годин. В цей час учасники злочинної організації проводили кількагодинні переговори з потерпілими, у зв`язку з чим потерпілі, за тривалий час очікування, стомлювалися психологічно і втрачали увагу до змісту підписуваних ними документів.

Створивши таким чином згідно заздалегідь розробленого плану шляхом обману і зловживання довірою умови для заволодіння майном фізичних осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 після спілкування з потерпілими, розуміючи, що вони перебувають в уразливому стані через відсутність грошових коштів та мають термінову потребу у їх отриманні, а у юриспруденції вказані особи не розуміються, з метою отримання інформації необхідної для подальшого заволодіння нерухомим майном потерпілих надавали вказівки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , здійснювати пошук такої інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі правочинів, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а також в інших реєстрах та готувати необхідні документи.

В подальшому після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру правочинів, Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Єдиного реєстру боржників, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також з інших реєстрів та підготовки документів щодо надання потерпілим особам грошей у позику, учасники злочинної організації діючи за вказівками ОСОБА_7 та ОСОБА_5 також готували проекти договорів купівлі-продажу нерухомого майна, яке належить потерпілим особам, де покупцем виступають учасники злочинної організації, або їхні близькі родичі, а продавцем потерпілі, хоча наміру реалізувати вказане майно в останніх не було та з вказаною ініціативою до ОСОБА_9 не зверталися.

В подальшому, організатори злочинної організації ОСОБА_7 та ОСОБА_5 після спілкування з потерпілими або особисто або через ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надавали на підпис потерпілим ряд документів, серед яких знаходився договір позики та договір купівлі-продажу нерухомого майна, де покупцем виступають учасники злочинної організації, або їхні близькі родичі, а продавцями - потерпілі особи.

Після підписання таких документів потерпілими особами організатори злочинної організації, надавали останнім для підпису договори купівлі-продажу належного потерпілим нерухомого майна, без фактичного здійснення з потерпілими особами розрахунку, в інших випадках ОСОБА_7 та ОСОБА_5 самостійно підписували такі договори.

Після підписання договорів купівлі-продажу з потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_5 надавали ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 вказівку реєструвати право власності на майно потерпілих за учасниками злочинної організації, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В результаті неправомірних дій злочинної організації право власності на об`єкти нерухомого майна переходило від потерпілих до керівників злочинної організації, а саме до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та осіб, яких вони використовували під час здійснення злочинної діяльності.

Таким чином, учасники в складі злочинної організації під керівництвом ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, заволоділи майном шляхом обману, а саме квартирами загальною вартістю 4 740 652,95 грн., чим спричинено матеріальну шкоду потерпілим у особливо великому розмірі.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у створенні злочинної організації, керівництві такою організацією та участі у злочинній організації, в організації заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого за попередньою змовою злочинною організацією в особливо великих розмірах.

25.04.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлені обставини, які дають обґрунтовані підстави стверджувати, що підозрюваний вчинив інкриміновані йому вищевказані кримінальні правопорушення, що підтверджують матеріали кримінального провадження.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років позбавленням волі, враховуючи при цьому наявність ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини, на думку слідчого, виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити, зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В судовому засіданні захисник заперечував щодо задоволення клопотання, зазначивши про безпідставність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із відсутністю ризиків заявлених прокурором, які обумовлюють можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, вказавши на необґрунтованість пред`явленої підозри. Надав документи, які характеризують особу підозрюваного. Просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

25.04.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Luigi Ferrari Bravo v. Italy» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Murray v. the United Kingdom» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Таким чином, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Cloot v. Belgium, § 40, серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Крім того, варто зазначити, що ризик перешкоджати встановленню істини у кримінальному правопорушенні доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування (рішення ЄСПЛ у справі Jarzynski v. Poland, § 43).

Слідчий суддя вважає доведеними ризики, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи підозрюваного, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, враховуючи, що йому було повідомлено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме документи щодо купівлі-продажу нерухомого майна, які ще не звернулися до органу досудового розслідування, та вказані документи можуть зберігатися як у нотаріусів, з якими у ОСОБА_5 налагоджені тісні взаємовідносини а також в офісі, доступ до якого є у ОСОБА_5 , крім того, оскільки на даний час досудове розслідування триває, встановлюється місцезнаходження інших учасників та свідків, а перебування підозрюваного на волі буде сприяти його переховуванню та перешкоджатиме викриттю; незаконно впливати на свідків, які зокрема надали показання, що підтверджують діяльність злочинної організації, та з якими проведено впізнання підозрюваного за фотознімками; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слід також зазначити, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні підтверджується тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні ще не завершено, що вказує на те, що свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому підозрюваний в разі зміни запобіжного заходу на менш обтяжливий, може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Слідчим суддею, з огляду на положення ст. 178 КПК України враховується наявність у підозрюваного стійких соціальних зв`язків, наявність малолітніх дітей та позитивних характеристик. Проте, з огляду на фактичні обставини інкримінованого кримінального провадження та встановлені ризики, зазначені дані не можуть бути самодостатньою підставою для зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який.

Про наявність зазначених ризиків свідчить і той факт, що підозрюється у злочині, що вчинений за попередньою змовою з іншими особами, на яких підозрюваний може впливати або вчиняти дії, спрямовані на укриття (знищення) доказів щодо його зв`язку з ними.

З огляду на викладені обставини, дослідивши протоколи за результатами проведення НСРД за участю підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, суворість можливого покарання за інкримінований злочин не дають підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя приходить висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак клопотання підлягаю задоволенню.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Водночас, згідно п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

А тому, з урахуванням обставин справи та враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні злочину передбаченого статтею 255 КК України, слідчий суддя вважає за можливе не визначати підозрюваній розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.06.2023 включно у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 28.07.2022.

Встановити строк дії ухвали до 24.06.2023 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1