Провадження №1-кп/523/942/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси знаходяться означені матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та останньою за часом ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 в порядку ст.331 КПК України звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підсудного ОСОБА_5 , мотивуючи його тим, що останній обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, судовий розгляд ще не завершений та строк запобіжного заходу спливає, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення).

Заслухавши прокурора ОСОБА_3 на підтримку внесеного клопотання, вислухавши заперечення захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 означеного Кодексу, метою застосування запобіжного заходу, наряду з іншим, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжувати злочинну діяльність.

З огляду на ст.178 вказаного Кодексу, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 зазначеного Кодексу регламентовано, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, за яке законом визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше не судимий, неодружений, офіційно не працевлаштований, місця реєстрації та місця проживання не має, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти власності, що мав місце в умовах воєнного стану в державі і збройної агресії рф проти України.

Наведені обставини у контексті загрози призначення покарання в разі доведеності провини обвинуваченого ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні у виді позбавлення волі строком до десяти років, підтверджують актуальність передбачених ст.177 КПК України і зазначених у клопотанні прокурора ризиків, а також об`єктивно доводять існування ризиків можливого ухилення обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, внаслідок чого, станом на теперішній час жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків в умовах воєнного стану, та запобігти означеним ризикам.

Оцінюючи ж доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд вважає їх необ`єктивними й необґрунтованими, оскільки станом на теперішній час, запропонований стороною захисту запобіжний захід є неспівмірним з інкримінованим вказаному обвинуваченому кримінальним правопорушенням та тяжкістю висунутого йому обвинувачення.

У свою чергу слід зауважити на тому, що за ухвалою суду від 13.02.2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 визначено альтернативний триманню під вартою більш м`який запобіжний захід - заставу, у зв`язку з чим та зважаючи на особисті дані останнього, суд вважає, що у даному випадку суспільний інтерес, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом права зазначеного підсудного на його свободу, але одночасно нівелює доводи прокурора щодо неможливості застосування до цієї особи запобіжного заходу у вигляді застави.

Отже, приймаючи до уваги викладене та виходячи із визначених в матеріалах кримінального провадження обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зважаючи на характеризуючи його особу дані, суд доходить висновку про те, що на даному етапі провадження жоден із більш м`яких запобіжних заходів до означеного обвинуваченого не зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а відтак клопотання прокурора ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Втім, виходячи з того, що за ухвалою суду від 13.02.2023 року, при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якості альтернативного запобіжного заходу, судом визначено розмір застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який встановлено ч.5 ст.182 КПК України, а тому, в разі внесення обвинуваченим або заставодавцем визначеного у вказаній ухвалі розміру застави, внаслідок чого обвинувачений має бути звільненим з-під варти, на останнього мають бути покладені відповідні обов`язки за ч.7 ст.42, ч.5 ст.194 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.26, 171, 177-178, 182-183, 194, 331, 369-372, Главою 18 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 18.11.2023 року.

У разі внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою суду від 13.02.2023 року (вісімдесят тисяч п`ятсот двадцять) гривень, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомити суд про своє місце проживання та прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися за межі м. Одеси без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватись від спілкування із потерпілою та свідками в даному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що згідно зі ст.182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків, а застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), після чого обвинувачений звільняється з-під варти.

В силу ч.ч.8, 10 ст.182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у випадку звільнення з-під варти під заставу та якщо він, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого (підсудного) запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст.194 цього Кодексу.

Копії ухвали направити для виконання начальнику ДУ «Одеський слідчий ізолятор», а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

На підставі ч.2 ст.392 КПК України, ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Суддя ОСОБА_1