Справа № 442/9911/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/622/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 442/9911/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хирів Старосамбірського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 ( одна тисяча сімсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 5000 грн моральної шкоди та 10 000 грн витрат на професійну правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Дрогобицької міської ради кошти витрачені КНП «Дрогобицька міська лікарня №1 Дрогобицької міської ради» на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 3 730 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 05 жовтня 2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік магазину «Анна», що на площі Ринок, 26 в місті Дрогобич Львівської області, після отримання зауваження від ОСОБА_11 щодо незаконного паркування автомобіля в пішохідній зоні, якою є площа Ринок, на ґрунті особистих неприязних стосунків, вступив з ним у словесну суперечку, у ході якої в нього виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяти ОСОБА_12 тілесні ушкодження, підійшов до нього та наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя, внаслідок чого спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому передньої стінки гайморової пазухи зліва, синця в ділянці нижнього контура лівої очиці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, як такі, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що показання потерпілого ОСОБА_9 , на які покликався суд у вироку, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Звертає увагу, що вищевказані показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_13 , а також відеозаписом, долученим до матеріалів кримінального провадження.

Стверджує, що саме потерпілий першим наніс ОСОБА_5 удар в пах, внаслідок чого ОСОБА_5 отримав ушкодження. За цим фактом дрогобицьким РВП НУ НП у Львівській області розслідується кримінальне провадження № 10000367 від 07.10.2021, в ході якого призначені судово-медичні експертизи.

Зазначає, що стороною захисту були долучені висновки експерта № 342 від 07.10.2021 № 427 від 10.12.2021 щодо завдання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, проте суд такі до уваги не взяв.

Вважає, що показання свідка ОСОБА_14 суперечать встановленим обставинам справи. Окрім цього, апелянт звертає увагу, що вказаний свідок є підлеглою потерпілого, а тому перебуває у певній залежності від нього.

Щодо показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , то такі повідомили, що свідками конфлікту не були, а інформацію отримали від потерпілого. Окрім цього, захисник звертає увагу, що вказані свідки вказали, що обмежувального знаку, який би вказував на заборону заїду автомобілів на площу не було.

На думку апелянта, матеріали судово-медичної експертизи (висновок експерта № 340 від 02.11.2021) вказують лише факт наявності у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень,проте жодним чином не підтверджують вини ОСОБА_5 у їх спричиненні.

Також захисник вказує на те, що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 для підтвердження його показань.

Вважає, що документи щодо Діяльності Департаменту міського господарства ДМР, його директора та інспекторів з паркування та благоустрою не є доказами вини ОСОБА_5 , оскільки у них не міститься жодної інформації щодо обставин події.

Потерпілий ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити в частині вирішення цивільного позову та стягнення витрат на професійну правову допомогу, а саме: стягнути з ОСОБА_5 на його користь 70 000 грн відшкодування моральної шкоди та 28 400 грн витрат на професійну правову допомогу.

В обґрунтування апеляційних вимог потерпілий зазначає, що не згідний з визначеним судом розміром відшкодування йому моральної шкоди, а також витрат на професійну правову допомогу.

Звертає увагу, що заявлений ним розмір моральної шкоди, а саме: 70 000 грн, він вважає правомірним, оскільки через неправомірні дії обвинуваченого йому була завдана моральна шкода через перенесений фізичний біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги та страху.

Апелянт зауважує, що під час вказаних подій він не висловлював жодних образ в сторону обвинуваченого, не провокував та не вчиняв жодних дій, які б спонукали ОСОБА_5 нанести йому удар, а лише зробив зауваження про порушення ним та, відповідно, водієм транспортного засобу ПДР та правил заїзду на центральну площу міста з порушенням заборонного дорожнього знаку.

Звертає увагу, що він у позовній заяві вказав про значне погіршення стану здоров`я (часті головні болі), тривале стаціонарне лікування, порушення у зв`язку з цим звичного ритму життя.

Вважає відмову суду у задоволенні позовної заяви у повному обсязі необґрунтованою. На думку апелянта, суд обмежився лише загальними фразами.

Окрім цього, зазначає, що судом не була врахована поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, який не попросив вибачення за скоєне, а продемонстрував своєю поведінкою почуття безкарності за вчинене кримінальне правопорушення та фактично насміхався над ним.

Щодо відшкодування витрат на професійну правовому допомогу, апелянт зазначає, що ним на підтвердження понесених витрат було долучено до позовної заяви договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт, додатки №1, № 2 до протоколу погодження гонорару, прибутковий касовий ордер від 25.01.2022 про оплату 28 000 грн.

Звертає увагу, що ОСОБА_5 не подавав заяви про зменшення розміру витрат не правову допомогу, яка підлягала стягненню з нього, а тому суд не вправі був з власної ініціативи зменшувати розмір заявлених в позові витрат на правову допомогу.

Окрім цього, захисник ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 . Вважає, що оскільки вини ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України немає, то жодних витрат він відшкодовувати не повинен. Просить залишити апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу захисника підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, та просять її задовольнити. Проти апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 заперечили.

Потерпілий ОСОБА_9 , його представник ОСОБА_10 підтримали апеляційні вимоги потерпілого, щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 заперечили.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив апеляційні скарг захисника ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, позицію сторони захисту та обвинувачення, потерпілого та його представника, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_9 , показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_13 ; матеріалами судово-медичної експертизи (висновок експерта № 340 від 02.11.2021 від 10.06.2021); відеозаписом з місця події; протоколом проведення слідчого експерименту від 18.11.2021 з участю потерпілого ОСОБА_9 з долученим відеозаписом; матеріалами додаткової судово-медичної експертизи (висновок експерта № 408 від 23.11.2021; копіями документів щодо діяльності Департаменту міського господарства ДМР, його директора та інспекторів із паркування та благоустрою.

Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про неповноту судового розгляду, невинуватість обвинуваченого та відсутність достатніх доказів для доведення його винуватості в суді не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_5 не вчиняв кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за який його засуджено повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає неспроможними твердження апелянта про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис суперечить показанням потерпілого ОСОБА_9 та повністю підтверджує показання ОСОБА_5 , згідно з якими він не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а потерпілий перший наніс удар, а він лише відмахнувся.

Згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_9 , які останній надав у суді першої інстанції та підтвердив у судовому засіданні апеляційної інстанції, 05.10.2021 після обіду, близько 16.00 год. він вийшов з приміщення Дрогобицької міської ради і звернув увагу, що на площу Ринок заїхав невідомий автомобіль та зупинився біля магазину «Анна». Оскільки заїзд автомобілів на площу Ринок є забороненим, він підійшов і зробив зауваження водію та пасажиру цього автомобіля. Останні почали вигружати автомобіль і не реагували на його зауваження. Він в телефонному режимі викликав інспекторів з паркування, щоб скласти адміністративний протокол на порушників. Розвантаживши товар, автомобіль намагався виїхати з території площі Ринок, а він вирішив цьому завадити. Тоді, пасажир автомобіля (це був обвинувачений ОСОБА_5 ) підійшов до нього, відштовхнув, давши можливість автомобілю виїхати і почав словесну перепалку. Він представився ОСОБА_5 , однак останній ще раз штовхнув його в груди, а після цього вдарив кулаком в обличчя. Через деякий час підійшли інспектори з паркування та було викликано працівників поліції.

Вказане повністю узгоджується з відеозаписом із камер зовнішнього спостереження, наявних на фасаді магазину «Ромашка», що знаходиться на пл. Ринок, 25, м. Дрогобич, на яком зафіксовано факт та обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, на відео чітко видно, що обвинувачений ОСОБА_5 перший почав відштовхувати потерпілого, від чого останній, втрачаючи рівновагу почав відходити назад. В ході шарпанини потерпілий ОСОБА_9 відмахнувся ногою, а обвинувачений наніс потерпілому удар правою ногою в область коліна правої ноги та одночасно наніс удар правою рукою у ліву частину обличчя та голови ОСОБА_9 .

Факт завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується також висновком судово-медичної експертизи №340 від 02.11.2021, відповідно до якого на тілі потерпілого ОСОБА_11 встановлено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому передньої стінки гайморової пазухи зліва, синця в ділянці нижнього контура лівої очиці, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, як такі, що викликали короткочасний розлад здоров`я, а також висновком додаткової судово-медичної експертизи № 408 від 24.11.2021, згідно з яким тілесні ушкодження - закритий перелом передньої стінки гайморової пазухи зліва, синець в ділянці нижнього контура лівої очиці, могли виникнути за механізмом, показаним потерпілим ОСОБА_9 під час проведення 18.11.2021 слідчого експерименту, тобто внаслідок удару кулаком у ділянку обличчя зліва із достатньою для виникнення таких уражень силою.

Окрім цього, свідок ОСОБА_18 , яка була допитана у суді першої інстанції повідомила суду, що бачила через вікно конфлікт між потерпілим та обвинуваченим 05.10.2021 року, оскільки перебувала в приміщенні Дрогобицької міської ради в одному з кабінетів. Під час цього конфлікту обвинувачений (це був ОСОБА_5 ) наніс два удари рукою по обличчю ОСОБА_9 . Останній зігнувся і в нього з носа потекла кров.

Показання свідка ОСОБА_18 є послідовними та логічними, та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Щодо посилання захисника у своїй апеляційній скарзі про те, що свідок ОСОБА_18 надала неправдиві свідчення, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки, як видно з матеріалів кримінального провадження, свідок ОСОБА_18 була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, вона не є родичкою чи близькою особою потерпілого ОСОБА_9 , а тому у неї, як і у інших свідків у справі, відсутні підстави для того, щоб оговорювати ОСОБА_5 .

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника необґрунтованою.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання; призначив обвинуваченому покарання в межах санкції, ч. 2 ст. 125 КК України, у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є найм`якішим за видом покаранням, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 125 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційна скарга не містять правових підстав для скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 необґрунтованою.

Що стосується апеляційних вимог потерпілого ОСОБА_9 щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції відшкодування йому моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу, то такі підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, наслідків вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, зокрема і тих, про які зазначає потерпілий в апеляційній скарзі. Крім того, на переконання суду апеляційної скарги, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_9 , є достатнім для розумного задоволення потреб останнього та не призведе до його безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілого щодо безпідставного зменшення судом першої інстанції розміру відшкодування потерпілому понесених витрат на правову допомогу.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу, належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).

Згідно з п.4 ч.1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного вище Закону).

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року в справі №753/10028/18 (провадження №51-121км20) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 11 жовтня 2021 року та 25 січня 2022 року було укладено договори про надання останнім правової допомоги, а саме, представництво інтересів потерпілого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000757 від 05.10.2021, а також підчас судового розгляду цього кримінального провадження.

Відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.10.2021 між потерпілим ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 , витрати за надання правничої консультації клієнту, узгодження правової позиції склали 800 грн; опрацювання законодавства, судової практики по даній категорії справ -1 600 грн; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000757 - 1600 грн; участь у слідчих діях, підготовка клопотань заяв - 3200 грн; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку виконання вимог ст.. 290 КПК України - 2 400 грн; опрацювання обвинувального акта та реєстру матеріалів - 800 грн (загальна сума разом з погодженим гонораром адвокату становить 14 400 грн).

Відповідно до протоколу погодження розміру та умов оплати роботи та гонорару Адвоката під час судового розгляду № 2 (Додаток до Договору від 25.01.2022) розмір гонорару захисника становить 14 000 грн.

У подальшому, потерпілим ОСОБА_9 було здійснено оплату зазначених вище послуг у розмірі 28 400 грн, наданих адвокатом ОСОБА_10 , про свідчить копія квитанції до прибуткового ордеру № 25/01-с/2022 від 25 січня 2022 року, долучена до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, на думку колегії суддів є помилковим висновок суду першої інстанції про зменшення розміру відшкодування витрат на правову допомогу до 10 000 грн, у зв`язку з чим вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2023 року підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову - змінити.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині вирішення цивільного позову.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 28 400 грн відшкодування витрат на правову допомогу.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4