Провадження №11-кп/801/972/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2023 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.08.2021,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.08.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 відбув 1/2 строку призначеного покарання, характеризується позитивно, порушень режиму утримання не допускає, виконавчих листів по справі не має, у зв`язку із чим просив суд замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.08.2021.

Прийняте рішення мотивовано тим, що як убачається із особової справи засудженого ОСОБА_7 , останній неодноразово судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі та звільнявся згідно зі ст. 81 КК України, на даний час засуджений вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.08.2021 за ч. 3 ст. 185 України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_7 , наданої адміністрацією Державної установи «Вінницька випрана колонія (№ 86)» вбачається, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі характеризується посередньо. У виробничій майстерні та на роботах з господарського обслуговування установи не працевлаштований за власним бажанням. Вимоги режиму відбування покарання не порушував. Адміністрацією установи не заохочувався. До виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. По відношенню до представників установи поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. Засуджений ОСОБА_7 роботи із благоустрою установи виконує лише під контролем.

Крім того, засуджений ОСОБА_7 заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, але не завжди робить для себе належні висновки. Приймати участь в самодіяльних організаціях не бажає. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

Під дію ст. 82 КК України підпадав по відбуттю 1/2 частини покарання, а саме 01.06.2023. Рішенням комісії установи відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.

Обмеження волі - це покарання, що полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Суд звертає увагу, що незважаючи на відсутність офіційного працевлаштування, засуджений може бути заохочений адміністрацією установи за виконання ним покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки та вимог безпеки праці, за активну участь в житті відділення.

Однак, як встановлено під час судового розгляду, засуджений ОСОБА_7 перебуваючи в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» з 20.12.2021 жодного разу адміністрацією не заохочувався та в установі не працевлаштований за власним бажанням.

Також, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнявся від кримінальної відповідальності з іспитовим строком, а також умовно-достроково, після чого знову вчиняв нові умисні корисливі злочини. Тобто звільнення від подальшого відбуття покарання не сприяло процесу виправлення ОСОБА_7 .

Таким чином, суд не вбачає позитивних змін у поведінці засудженого, які могли б слугувати підставою для пом`якшення покарання, оскільки, на думку суду, засуджений не став на шлях виправлення, а встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення та перевиховання.

Враховуючи викладене, а саме відсутність ініціативи в працевлаштуванні, відсутність заохочень за час перебування засудженого ОСОБА_7 в Державній установі «Вінницька випрана колонія (№ 86)», суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, на підставі ст. 82 КК України задоволенню не підлягає, оскільки останній на шлях виправлення не став.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2023 року та задовольнити його апеляційну скаргу.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він за період відбування покарання порушень режиму не допускав, жодного разу до нього не було зауважень з боку адміністрації установи, хоч і він характеризується посередньо, однак має сім`ю з якою підтримує зв`язок, не є конфліктним та соціально небезпечним, раніше відбував строкову військову службу в АДРЕСА_1 в званні старшого солдата. Свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, не перешкоджав досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

На переконання засудженого, основною причиною відмови у задоволенні його клопотання стало те, що він не працевлаштований та не має заохочень, однак неможливість його працевлаштування пояснюється відсутністю паспорта громадянина України, який би він міг отримати в виправному центрі, де потім працевлаштуватися та фінансово допомагати батькам.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Засуджений ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, а саме через адміністрацію установи відбування покарань. Окрім того, в своїй апеляційній скарзі засуджений просив апеляційний розгляд провести у його відсутність.

Враховуючи відсутність апеляційної скарги, де ставиться питання про погіршення процесуального становища засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у відсутність належним чином повідомленого засудженого.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, вказаним вимогам кримінального процесуального закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Так, положеннями ст. 82 КК України встановлено сукупність умов, за яких особам, що відбувають покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі, судом може бути здійснено заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме :

- засуджений повинен стати на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України);

- засуджений повинен відбути певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину та особи засудженого (ч. 4 ст. 82 КК України).

Висновок про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається з матеріалів судового провадження, засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі та звільнявся згідно з ст. 81 КК України, на даний час засуджений вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.08.2021 за ч. 3 ст. 185 України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до характеристики засудженого, яка надана адміністрацією Державної установи «Вінницька випрана колонія (№ 86)» вбачається, що ОСОБА_7 за час відбування покарання в установі характеризується посередньо. У виробничій майстерні та на роботах з господарського обслуговування установи не працевлаштований за власним бажанням. Вимоги режиму відбування покарання не порушував. Адміністрацією установи не заохочувався. До виконання, передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. По відношенню до представників установи поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. Засуджений ОСОБА_7 роботи із благоустрою установи виконує лише під контролем.

Крім того, засуджений ОСОБА_7 заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, але не завжди робить для себе належні висновки. Приймати участь в самодіяльних організаціях не бажає. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне.

Під дію ст. 82 КК України підпадав по відбуттю 1/2 частини покарання, а саме 01.06.2023. Рішенням комісії установи відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.

З огляду на викладене, колегія суддів проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про його особу в цілому, а також відомості що характеризують ступінь тяжкості скоєного злочину, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога ст. 82 КК України щодо необхідності досягнення засудженим ступеню виправлення у формі «став на шлях виправлення» не виконана, а це в свою чергу виключає можливість здійснити заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що за період відбування покарання він не допускав жодних порушень режиму і до нього відсутні зауваження з боку адміністрації установи виконання покарання, на переконання колегії суддів, не є безумовною підставою для застосування процедури заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою полегшення умов відбування покарання від виправлення засуджених.

Що стосується доводів засудженого про те, що через відсутність паспорта громадянина України він не може працевлаштуватися в виправній колонії у той час, коли в виправному центрі така можливість у нього з`явиться, то вони безпідставні.

З вказаного приводу колегія суддів зазначає, що відсутність паспорта не може бути підставою для застосування положень ст. 82 КК України. Окрім того, за встановленим порядком паспорти підлягають вилученню ще на етапі затримання особи та у подальшому передаються адміністрації установи, де засуджений відбуває покарання і зберігаються в особовій справі.

Відповідно до пункту 4 статті 153 Кримінально-виконавчого кодексу України, в разі відсутності в особовій справі засудженого паспорту, адміністрація установи виконання покарань повинна завчасно вжити заходів щодо його одержання.

При цьому, засуджений ОСОБА_7 не позбавлений можливості самостійно звернутися до адміністрації для перевірки чи наявний його паспорт в особовій справі або для відновлення втраченого паспорта з метою працевлаштування. Натомість у разі виявлення такої ініціативи, адміністрація установи повинна сприяти відновленню документа, однак це не означає, що вона зобов`язана все зробити за засудженого. До того ж, відновлення паспорта жодним чином не залежить від виду установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються через уповноважену особу адміністрації відповідної установи ( підпункт 3 пункту 7 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302).

Разом з тим, докази, які б підтверджували активні дії засудженого для відновлення втраченого паспорта або перевірки наявності такого паспорта в особовій справі в матеріалах судового провадження відсутні.

Відповідно посилання засудженого на те, що після отримання паспорта він би зміг працевлаштуватися та фінансово допомагати батькам у колегії суддів також викликають обґрунтований сумнів, оскільки ОСОБА_7 протягом тривалого часу знаходиться у місцях позбавлення волі, та не вживає жодних активних дій з метою працевлаштування.

На переконання колегії суддів, виправданням того, що засуджений не працює, може бути тяжке хронічне захворювання із прямими протипоказаннями для робіт за спеціальностями, які виконуються в колонії. Також виправданням може стати відсутність достатньої кількості робочих місць в установи, однак тільки за умови, коли засуджений сам неодноразово звертався із заявами про влаштування його на роботу і отримував відмови.

Отже, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а також відомості про особу засудженого та його поведінку протягом строку відбування покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції перевіривши в сукупності наведені дані, дійшов правильного висновку про те, що об`єктивних передумов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на теперішній час не встановлено, а тому клопотання засудженого є передчасним.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404-407, 419,537 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2023 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4