ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/140/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1282/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А
13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Також, цією ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , змінено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці з покладенням на останнього певних обов`язків.
На зазначену ухвалу суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу прокурор посилався на те, що у цьому кримінальному провадженні існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 КПК України. Вказувала, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів. Вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та ухвалив необґрунтоване рішення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а також пояснення ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали ухвалу суду законною та обгрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
07.08.2023 року прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому він посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Посилалася також на відомості, які характеризують особу обвинуваченого, а саме на те, що останній раніше притягався до кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України. Поряд з цим зазначала, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання під вартою, проте обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що враховуючи наявність, встановлених судом, ризиків тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його особу, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, обставини тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, обставини самого злочину, а також дисципліновану поведінку під час розгляду справи в суді першої інстанції, наявність військового стану в державі, суд вважав, що має місце виняткова ситуація, передбачена ч.3 ст. 377 КПК України, у зв`язку з якою обґрунтованим та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.
Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
На виконання вимог ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, включаючи міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини й утриманців, що передбачено п.4 ч.1 ст.178 КПК.
Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Колегія судів вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст.121 КК України, за які законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 8 та 10 років відповідно, тим самим може уникнути правосуддя та перешкоджати його реалізації. Тому колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не забезпечить запобіганню ризиків, зазначених в клопотанні прокурора. Вказане дає достатні підстави вважати, що обвинувачуваний може здійснити дії, запобігання яким, без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неможливим.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Отже, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні умисних тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді апеляційної інстанції, необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що запобіжні заходи, не пов`язані із позбавленням волі, у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, не зможуть запобігти встановленим ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник повідомила, що ОСОБА_7 проживає разом зі своїми батьками похилого віку та допомагає їм.
Проте сам ОСОБА_7 повідомив, що крім нього у його батьків ще є дочка, тобто його сестра, що вочевидь спростовує відомості захисника про те, що нікому буде піклуватись за батьками ОСОБА_7 .
Враховуючи обставини кримінального провадження, а також відомості про особу підозрюваного, який не одружений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти життя та здоров`я особи, а тому застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.
З урахуванням зазначеного, ухвала слідчого судді суд першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга та клопотання прокурора підлягають задоволенню, а клопотання ОСОБА_7 підлягає залишити без задоволення.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 08 серпня 2023 року- скасувати.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 08.10.2023 року включно.
Під варту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти в залі суду - негайно.
Зобов`язати прокурора негайно повідомити близького родича обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :