Справа №758/2726/23 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4082/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 19 січня 2023 року Подільським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України,;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, і призначенойому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Подільського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно до відбуття призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, 17 січня 2023 року приблизно о 08 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в Києві неподалік будинку № 32 по вул. Введенській, помітив ключ від автомобіля з брелком від сигналізації, які знаходились на підлозі.

В подальшому ОСОБА_7 шляхом натискання кнопок на брелці від сигналізації помітив поруч автомобіль «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відреагував на натискання кнопок. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: Київ, вул. Введенська, 32 за допомогою знайденого ключа відчинив двері та сів в салон автомобіля.

Перебуваючи за кермом автомобіля, ОСОБА_7 , маючи при собі знайдений ключ від автомобіля, запустив двигун та розпочав рух, тим самим незаконно вилучив транспортний засіб - автомобіль «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із володіння ОСОБА_9 , всупереч його волі.

Після цього 17 січня 2023 року приблизно о 12 годині 05 хвилин за адресою: Київ, вул. Старонаводницька, 45/1 ОСОБА_7 зупинено та затримано працівниками поліції на керованому ним автомобілі «Nissan Tiida», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є у його власності. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 визначити у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Мотивуючи свої вимоги вказує, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого ОСОБА_7 через м`якість.

Так, зазначає, що судом першої інстанції проігноровано дані, що вказують на підвищену суспільну небезпечність, як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований та не має законного заробітку, на обліку у спеціалізованих установах не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, інкримінований умисний корисливий злочин обвинувачений вчинив за 2 дні до ухвалення попереднього вироку, зухвало ігноруючи можливість отримати суворе покарання та наполегливо бажаючи вести злочинний спосіб життя, заволодів автомобілем потерпілого вартість якого становить 260 429, 44 гривень.

Також вказує, що суд першої інстанції незаконно і невмотивовано призначив обвинуваченому невиправдано м`яке, явно несправедливе покарання, в тому числі не призначивши необхідне додаткове покарання у виді конфіскації майна. Тобто неправильно застосував ст. 59, 65 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню, при цьому, оскаржуваний вирок не містить жодного обґрунтування причин не застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст. 289 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3ст. 349 КПК Україниі ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2ст. 289 КК України є правильною.

Доводи апеляційної скарги прокурора про призначення судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, через м`якість, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого який судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки саме таке покарання буде достатнім та необхідним для перевиховання обвинуваченого, попередження скоєння ним нових злочинів, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неврахування судом даних про особу ОСОБА_7 , зокрема того, що обвинувачений судимий, не заслуговують на увагу, оскільки з оскаружваного вироку слідує, що судом в повній мірі враховано всі дані про особу обвинуваченого в сукупності.

Доводи апеляційної скарги прокурора про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, є неспроможними, оскільки санкція ч. 2 ст. 289 КК України має альтернативний характер, тому суд на власний розсуд може вирішувати чи доцільно застосовувати додаткове покарання у виді конфіскації майна, тобто фактично це питання знаходиться в межах судової дискреції.

Обставини, на які вказує в поданій апеляційній скарзі прокурор, були належним чином враховані та оцінені судом першої інстанції, відтак колегія суддів вважає їх непереконливими.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання, за ч. 2 ст. 289 КК України, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, явно несправедливим через м`якість, на що вказує прокурор, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: