НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою

12 вересня 2023 року Справа № 322/1377/23 Провадження № 1-кп/322/137/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Харитонівка Коростишівського району Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

встановив:

30.08.2023 до суду надійшов обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2023 за №0000101.

Ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24.07.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 вересня 2023 року включно.

Судом отримано клопотання прокурора від 11.09.2023 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб, без застосування застави, обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що ОСОБА_4 : може переховуватися від суду, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В обґрунтування клопотання прокурором, зокрема зазначено таке.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме злочин, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, та ОСОБА_4 усвідомлює те, що вчинив кримінальне правопорушення, яке має незворотний характер, оскільки шкода, яка була завдана потерпілому, не може бути усунена, а також що він вчинив вказане кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є кваліфікуючою ознакою, оскільки в результаті його дій, які виразились в керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наступили тяжкі наслідки, а саме загибель особи.

Перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , який являється військовослужбовцем й на даний час проходить службу в безпосередній близькості до зони активних бойових дій, може вчинити спроби переховуватись від суду, чим перешкоджатиме встановленню істини по справі.

На підставі вищезазначеного органом досудового розслідування відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду.

При обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, необхідно взяти до уваги те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, зможе вплинути на обставини, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме, шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків, шляхом погроз, вмовляння тощо, може схилити останніх давати неправдиві показання, що являється ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, варто враховувати й те, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог про явку до суду, а також перешкоджання ним кримінальному провадженню іншим чином, наприклад впливати на швидкість судового розгляду (затягувати його проведення), мотивуючи неможливістю своєї явки будь яким чином, в тому числі й участю у військових діях по захисту території України, що являється ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, на думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

У підготовчому судовому засіданні 12.09.2023 прокурор підтримав заявлене клопотання, а захисник заперечив проти задоволення клопотання та просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні 12.09.2023 заперечив проти клопотання прокурора та підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, суд визнає клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які дані, підтверджені доказами, які б свідчили про істотне зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, порівняно з тим, коли ОСОБА_4 обирався даний запобіжний захід під час досудового розслідування, з огляду на таке.

За змістом ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винуватою, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Положеннями ст.ст. 132, 183 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Щодо заявленого ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд визнає його таким, що носить формальний характер, адже незрозуміло в якому контексті обвинувачений може вплинути на потерпілу, або свідків. До того ж не зазначається на яких саме свідків може чинити вплив обвинувачений. Отже, існування цього ризику не доведено стороною обвинувачення.

Про ризик переховування від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України насамперед свідчить той факт, що ОСОБА_4 усвідомлює суворість покарання яке йому загрожує, в разі доведення його вини.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею було встановлено, що зі змісту пояснень ОСОБА_4 випливало, що він покинув територію дислокації підрозділу, в якому проходить службу, без дозволу командира, розуміючи що командир не відпустив би його навіть за умови, якщо би він не був в стані сп`яніння. Наявність міцних соціальних зв`язків, не завадила йому покинути розташування підрозділу.

Зазначене вказує на схильність ОСОБА_4 ігнорувати встановлені правила і не дотримуватися відповідних обов`язків, що підвищує ризик переховування. Той факт, що ОСОБА_4 проживає в іншій області безсумнівно також підвищує цей ризик. Отже, існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним.

Також, суд визнає доведеним існуванням ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке. Інформація про місце перебування військовослужбовця в момент виконання певних бойових завдань зазвичай є закритою, а інформації про підрозділи, обмеженою. На певних ділянках де виконуються обов`язки військової служби звично відсутнє поштове сполучення і подекуди відсутні мобільний/Інтернет зв`язок.

Отже ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, хоча і є менш високим ніж попередній, але він також наявний.

Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 дані про його особу, вік, стан здоров`я, а також те, що він обвинувачується у вчиненні злочину, внаслідок якого загинула людина.

Відповідно до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

Вищезазначені обставини, наряду із існуванням високого ступеня ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України і менш високого ступеня, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно запобігти ризикам переховування і перешкоджання кримінальному провадженню.

Заперечення захисника в частині зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який суд визнає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки захисником не наведено обґрунтованих доводів щодо зменшення вищезазначених ризиків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Таким чином, суд визнає за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

На підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави не визначає.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 176 178, 183, 194, 197, 315, 369 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

1. Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

2. Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 10 листопада 2023 року.

3. Копію ухвали вручити прокурору та направити обвинуваченому, захиснику та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

4. Повний текст цієї ухвали оголошено судом 15 вересня 2023 року о 13год. 00хв.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1