Справа № 303/2541/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.07.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/269/20, за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, розлучений, що має на утриманні малолітню дитину, судимий вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2015 за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, звільнений умовно-достроково на 10 (десять) місяців ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області, засуджений:
- за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки;
- за ч. 1 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01(один) рік;
- за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2015 і остаточно до відбування ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 01 (один) місяць.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено заставу, ухвалено строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, після чого заставу в розмірі 8500 грн повернути заставодавцю, речовий доказ DVD-R диск «Verbatim» № ZE5820-DVR-J47F4 зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінальних правопорушень за таких обставин.
18.02.2018 о 18 год 10 хв ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля магазину «АВС Універсам № 2» по вул. Гагаріна в с. Ключарки, Мукачівського району, діючи умисно, з хуліганських спонукань, відкрито демонструючи явну неповагу
до суспільства, ведучи себе нахабно та зухвало, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, протягом тривалого часу, супроводжуючи свої дії цинічним образом та неповагою до оточуючих, погрожував фізичним насильством потерпілій ОСОБА_10 , а також пошкодив автомобіль марки ВАЗ 211440 державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого потерпіла та інші особи, які знаходилися у магазині, протягом тривалого часу не мали можливості його залишити.
Крім того, ОСОБА_7 18.02.2018 близько 19 год 50 хв, на вимогу інспекторів поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у зухвалій формі відмовився припинити свої протиправні дії, схопив розбиту скляну пляшку, став швидко рухатися в напрямку поліцейського ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що останній одягнутий у форменний одяг та виконує свої службові обов`язки, в результаті чого створив загрозу його життю та здоров`ю, що було сприйнято останнім як загроза його життю та здоров`ю, після чого намагався заподіяти собі пляшкою тілесні ушкодження, при спробі надіти на нього кайданки намагався відштовхнути головою і плечем поліцейського ОСОБА_11 , схопив його за одяг, пошкодив погон на куртці, після застосування кайданок впирався при спробі посадити його в автомобіль, намагаючись звільнитись від опіки працівників поліції, які його супроводжували.
Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок в частині призначення покарання скасувати і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців; за ч. 2 ст. 342 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки; за ч. 1 ст. 345 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців, на підставі ч. 1 ст. 71 цього Кодексу частково приєднати до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2015 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 09 (дев`ять) місяців, а в решті вирок залишити без змін. Призначене покарання вважає зам`яким, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, характеризується негативно, не працевлаштований, розлучений, неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у судовому засіданні поводився зухвало, на зауваження не реагував, намагався залякати потерпілу ОСОБА_10 , погрожуючи їй фізичною розправою.
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вважає, що суд розглянув справу неповно, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, зокрема, не дослідив жодного протоколу огляду чи речового доказу на підтвердження пошкодження майна, не встановив його власників, вартості, неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність: не обґрунтував кваліфікацію його дій як хуліганства, не вказав у чому саме полягали його особлива зухвалість чи цинізм; не відмежував злісної непокори від опору та погроз або спричинення тілесних ушкоджень поліцейському; не навів аналізу всіх доказів у їх сукупності, навів в обґрунтування своїх висновків деякі суперечливі судження. Визнає порушення ним громадського порядку та непокору поліцейським, однак вважає їх адміністративними, а не кримінальними правопорушеннями.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників-адвокатів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілих, неявка яких не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, промову прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення за таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції дотримався.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, зокрема у вчиненні ним хуліганських дій, а в частині погроз та опору працівникам поліції своєї вини не визнав. Одночасно пояснив, що він з братом зайшли в магазин, який в той час був відчинений, купили пиво і стояли в приміщенні магазину. Згодом до магазину зайшли інші покупці і продавець в грубій формі наказала їм вийти, бо «зайшли люди». Це їх образило, між ними і продавцем на грунті цього виникла суперечка, після чого вони вийшли з магазину. Вийшовши на вулицю і випивши пиво він кинув пусту пляшку до сміттєвого баку, однак пляшка впала поруч та розбилася. На це вийшла на вулицю донька продавця, громадянка ОСОБА_10 . Він був обурений, тому говорив з нею сердито, але
через деякий час вони розійшлися. Пізніше брат йому повідомив, що приїхали працівники поліції, вони повернулися до магазину, щоб все їм пояснити. В той момент він був роздратований, його пояснення ніхто не слухав. Чинив опір працівникам поліції, оскільки останні вимагали поїхати з ними, а він цього не хотів і пояснював, що сам прийде наступного дня, однак його не слухали. Альтанку він не перекидав, щоб зривав номерний знак з транспортного засобу потерпілої не пам`ятає, але й не заперечує, що це мало місце, оскільки був дуже розгніваний. Пляшку розбив тільки тому, що його не чули. Визнає свою вину в тому, що висловлювався нецензурною лайкою, але працівникам поліції не погрожував, опір їм не чинив, а тільки відштовхувався.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, дослідив усі наявні докази у справі та дав їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_7 в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, особою, яка раніше судима за хуліганство; в погрозі насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які безпосередньо допитані в судовому засіданні.
Показаннями потерпілої ОСОБА_10 стверджується, що 18.02.2018 близько 18 год приїхала за своєю мамою до магазину «Універсам № 2» в с. Ключарки Мукачівського району. Перебуваючи в приміщенні магазину, до них підійшов клієнт, якому вона відкрила двері, а той в сою чергу повідомив, що ОСОБА_7 , який знаходився із своїм братом на вулиці, кидає пляшки, пошкоджує альтанки. В той час в приміщенні магазину були ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Після слів клієнта вона подивилася на вулицю та звернулася до брата обвинуваченого зі словами: «хлопці, майте совість», з метою, щоб останні припинили чинити дії щодо пошкодження майна. Але, закриваючи двері, почула крики ОСОБА_7 , який почав погрожувати їй, а потім підійшов до автомобіля та зірвав пластикову рамку з державним номерним знаком. Обвинувачений вривався до приміщення магазину, погрожував. Магазин в той час вже не працював, вони збиралися іти додому, але боялися вийти, викликали працівників поліції. Ця подія тривала біля 40 хв, починаючи з 18 год 30 хвилин. Коли приїхали працівники поліції, вони спокійно розмовляли, подальші дії ОСОБА_7 вона не бачила, оскільки на той час вже поїхала.
Потерпілий ОСОБА_11 показав суду, що перебуваючи на чергуванні, вони разом з інспекторами ОСОБА_16 та ОСОБА_12 виїхали на виклик громадянки ОСОБА_10 в с. Ключарки Мукачівського району. Остання повідомила, що ОСОБА_7 вчиняв хуліганські дії, погрожував, після чого від ОСОБА_10 було відібрано пояснення, при дачі яких обвинуваченого не було. Коли він вийшов на вулицю, ОСОБА_7 розмовляв з ОСОБА_16 . В цей час вони запропонували обвинуваченому поїхати з ними, але останній категорично заперечив, почав висловлювався нецензурними словами, на зауваження не реагував. Через кілька хвилин обвинувачений відійшов до сходів магазину, схопив пляшку, яку розбив і сказав, що собі та їм спричинить тілесні ушкодження, з розбитою пляшкою почав підходити до інспектора ОСОБА_12 . Після чого, підійшли працівники поліції, які прийняли рішення про негайне застосування кайданків. Обвинувачений в свою чергу почав чинити непокору, схопив його за рукав, зірвав погон, після чого обвинуваченого поклали на землю, одягнули кайданки, але обвинувачений в той час намагався вдарити працівників поліції та відштовхував. Крім того, коли
обвинуваченого намагалися посадити в службовий автомобіль, останній опирався ногами, відштовхував поліцейських. Доставивши ОСОБА_7 до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, останній від його проходження категорично відмовився. Після чого вони відвезли обвинуваченого до Мукачівського районного відділення поліції, де відібрали пояснення, а згодом відпустили. Обвинувачений в той час поводив себе неадекватно, було видно, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_16 також намагався його заспокоїти. Коли обвинуваченому запропонували проїхати для дачі пояснень та проходження медичного освідчення, почав виражатися нецензурними словами. Всі їх дії та розмова фіксувалися на боді-камеру.
Показаннями потерпілого ОСОБА_12 стверджується, що 18.02.2018, перебуваючи на чергуванні разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , прибули в с. Ключарки Мукачівського району, оскільки отримали повідомлення про вчинення хуліганських дій громадянином ОСОБА_7 . Приїхавши на місце події, інспектор ОСОБА_11 відібрав пояснення від громадянки ОСОБА_10 , а він відібрав пояснення від продавця магазину. Коли вони вийшли з приміщення магазину, ОСОБА_7 розмовляв з ОСОБА_16 . Обвинуваченому пояснили, що відносно нього є заява та запропонували дати пояснення і пройти медичний огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Виконувати дану вимогу ОСОБА_7 відмовився, почав виражатися нецензурними словами, після чого відійшов на сходи, де розбив пляшку, почав собі наносити порізи та підходити до нього. Коли обвинувачений з погрозами і розбитою скляною пляшкою підходив до нього, він сприймав погрози як такі, що загрожували його життю і здоров`ю. Через деякий час вони всі разом затримали обвинуваченого, але останній під час затримання чинив опір, відштовхував їх, тому до нього були застосовані кайданки.
Аналогічні обставини підтвердив в своїх показаннях і свідок ОСОБА_16 .
Свідок ОСОБА_17 показав, що 18.02.2018 біля 18 год., вона з продавцем ОСОБА_18 закривала магазин, і зателефонувала ОСОБА_10 , щоб та приїхала за нею. Коли приїхала ОСОБА_10 до приміщення магазину зайшов ще один клієнт, який повідомив, що ОСОБА_7 перекидає бесідки. Після даних слів, ОСОБА_10 вийшла на вулицю та зробила зауваження, на що ОСОБА_7 піднявся на сходи магазину, почав ображати ОСОБА_10 , вриватися до приміщення магазину, бити по металевим гратам на вікнах та погрожувати. Внаслідок цих дій ОСОБА_7 , вони викликали працівників поліції, які приїхали через 40 хв, до того часу ніхто не міг вийти з приміщення магазину, а на вулиці хтось із хлопців зірвав номерний знак на автомобілі ОСОБА_10 і викинув. Пізніше вони знайшли номерний знак в сміттєвому ящику. Інспектори поліції відібрали від них пояснення, прийняли заяву та вийшли на вулицю. Коли закривали приміщення магазину, почула, як обвинувачений казав, що нікого не боїться, а вони відразу сіли до автомобіля та поїхали.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні підтвердила вказані свідком ОСОБА_17 обставини, крім додала, що ОСОБА_7 після зробленого йому ОСОБА_10 зауваження, почав бити ногами по її автомобілі, вирвав номерний знак.
Окрім пояснень потерпілих та свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 18.02.2018, ОСОБА_10 повідомила, що 18.02.2018 близько 18 год 10 хв, громадянин ОСОБА_7 , знаходячись в с. Ключарки по вул. Гагаріна, біля магазину «Універсам» вчиняв хуліганські дії відносно неї та пошкодив її автомобіль.
Даний факт також підтверджується заявою ОСОБА_10 від 18.02.2018, згідно якої діями ОСОБА_7 їй заподіяно шкоду в сумі близько 600 грн.
Протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння за № 73 від 18.02.2018 стверджується проведення огляду громадянина ОСОБА_7 , у якого виявлено зовнішні рани лівого передпліччя (від огляду травматолога категорично відмовлявся). Стан останнього був роздратований, збуджений, агресивний. Перебував в кайданках, зі слів вживав алкогольні напої, однак від проходження огляду відмовився. Лікарем зроблено висновок про перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 15.03.2018, старшим слідчим СВ Мукачівського РВП Мукачівського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_19 в період часу з 17 год до 17 год 30 хв у приміщенні службового кабінету Мукачівського РВП, розташованого за адресою м. Мукачево, вул. І. Маргітича, 48, з службового комп`ютера вилучено два файли, які зняті нагрудною камерою поліцейського 18.02.2018 на DVD диск, який опечатано в паперовий конверт.
Дослідженими відеозаписами, які наявні на DVD диску стверджується, що на відеозаписі № 1 відображено розмову ОСОБА_7 з братом та підтверджується, що останні били пляшки та перекидали альтанки. Також обвинувачений зірвав номерні знаки на автомобілі потерпілої, був знервований, виражався нецензурними словами в присутності працівників поліції. На відеозаписі під № 2 відображено те, що ОСОБА_7 звертався до потерпілої ОСОБА_10 із словами: «це хотіла, добилася, що хотіла», ображав її, виражався нецензурними словами. Працівники поліції зверталися до останнього, просили пройти з ними, на що обвинувачений відмовлявся. Розбив пляшку, якою погрожував працівникам поліції, виражався нецензурними словами.
Вказані обставини підтверджені протоколом огляду та перегляду відеозапису від 16.03.2018, що наявні на DVD диску, який безпосередньо досліджено в судовому засіданні.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.03.2018 з фототаблицею до нього, на території за адресою АДРЕСА_2 підтверджуються показання потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив про події, які мали місце 18.02.2018, а саме про обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, у вчиненні яких останній обвинувачується.
Зазначені докази, всупереч доводам обвинуваченого щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені надані сторонами докази, згідно визначеного ухвалою суду обсягу доказів, які будуть досліджуватися та порядку їх дослідження, дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч.
Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_7 міститься склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, таких, як, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, особою, яка раніше судима за хуліганство; погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 викладені у поданій апеляційній скарзі про недотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.
Встановивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів обвинуваченого, суд першої інстанції з дотриманням положень ст. 17 КПК України дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Слід визнати необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неповноту судового розгляду, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту та необ`єктивність дослідження судом доказів у цьому кримінальному провадженні. Судом першої інстанції кожному з доказів дана належна правова оцінка.
Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в кримінальних правопорушеннях, за які його засуджено. Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування і суду вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено.
Відтак, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення обвинуваченим відповідальності за скоєне, оскільки вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує те, що ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений ОСОБА_7 конкретних фактів порушення судом вимог кримінального процесуального закону не навів, тому такі твердження мають абсолютно абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Версія обвинуваченого щодо відсутності в його діях ознак насильства щодо працівника правоохоронного органу та опору працівникові правоохоронного органу, не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи в суді першої інстанції та спростовані дослідженими в судовому засіданні відеозаписами.
Таким чином, колегія суддів не може визнати обґрунтованими твердження обвинуваченого про непричетність останнього до вчинення, зокрема, інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, оскільки такі спростовуються показаннями потерпілих, свідків та дослідженими письмовими доказами, яким суд дав належну оцінку.
Аналізуючи в даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних.
Зазначені докази винуватості ОСОБА_7 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього провадження у справі, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку суду, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст. 50, 65-67 КК України, в межах санкцій ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України.
При його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше притягався до кримінальної відповідальності за хуліганство, характеризується посередньо, на обліку в психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 судимий вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2015 за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки. На підставі ухвали Сарненського районного суду Рівенської області від 19.07.2017 звільнений від подальшого відбування покарання на не відбутий термін 10 місяців. Нові кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив під час невідбутої частини покарання, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 71 КК України. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, а обставинами, що обтяжують покарання - вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_7 можливо шляхом обрання покарання в межах санкцій ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України, яке обвинувачений повинен відбувати реально, що прокурором з огляду на його позицію під час апеляційного розгляду кримінального провадження, не оспорюються.
Відтак, доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор з приводу вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, негативної характеристики, не працевлаштованості, наявності судимостей, не свідчать про недотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, 65 КК України та не можуть бути правовою підставою для скасування вироку.
Разом з тим, колегія суддів констатує про наявність підстав для застосування положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, зокрема, передбачене ч. 3 ст. 296 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, за який передбачено покарання на строк від двох до п`яти років.
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України ОСОБА_7 вчинив 18.02.2018, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 у період з 18.02.2018 по теперішній час вчинив інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження, у зв`язку з ухиленням ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, не має.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України.
За таких обставин, станом на день постановлення апеляційним судом рішення п`ятирічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України закінчився, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 заяв чи клопотань під час розгляду апеляційної скарги про звільнення його від кримінальної відповідальності не подавав, а тому на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а тому вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2015підлягає самостійному виконанню, а вказівка суду про застосування ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання виключенню з резолютивної частини вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019.
Враховуючи наведене вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019 підлягає зміні, а апеляційні скарги до часткового задоволення.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019 щодо ОСОБА_20 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, із урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу ТАЙПСА звільнити від призначеного покарання за ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2015 щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Виключити з резолютивної частини вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019 щодо ОСОБА_7 , посилання на застосування ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні останньому покарання.

В решті вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2019 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді