Провадження № 11-кп/824/3152/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

02 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинувачених - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області 15.02.2023 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 368 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 368, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2023 року клопотання захисників задоволено, звільнено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження № 0001515 від 28 липня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_9 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 364 КК України закрито.

Закриваючи провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд вказав, що відповідно до ч.5 ст. 12, п.4 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років, а отже, так як кримінальні правопорушення за ч.2 ст. 364, ч.3 ст. 368 КК України відповідно до ч.5 ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, на момент розгляду клопотання закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності, а тому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На вказану ухвалу прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та направити обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на новий судовий розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що судом не було враховано, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_11 та ОСОБА_9 обвинувачуються в організації одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, хабара в особливо великому розмірі (сума 180000 гривень - більше ніж у 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тому відповідно до прим. 1 до ст. 368 КК України є особливо великим розміром (в редакції КК України чинній до внесення змін згідно закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відповідальності за корупційними правопорушеннями» №3207-VІ від 07.04.2011) за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням службового становища, поєднаного з його вимаганням, за що станом на момент вчинення злочину була передбачена відповідальність за ч.3 ст. 368 КК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері державної антикорупційної політики у зв`язку з виконанням Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України» від 13.05.2014 внесено зміни до диспозиції ст. 368 КК України, згідно яких відповідальність за отримання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі була віднесена до ч.4 ст. 368 КК України.

Отже, судом при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відповідальності потрібно було керуватись ч.3 ст. 368 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину, тобто станом на 08.09.2008, яка передбачала покарання у виді позбавлення волі від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні почади чи займатися певною діяльністю на строк від трьох років та з конфіскацією майна.

Таким чином, апелянт вказує, що у зв`язку з тим, що з дня вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину (подія - 08.09.2008), передбаченого ч.3 ст. 368 КК України минуло 14 років 6 місяців 8 днів, тому суд дійшов хибного висновку, що останні підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за даною статтею на підставі ст. 49 КК України.

На вказану апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думки обвинувачених та їх захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи на обґрунтування апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 368, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 364 КК України, які відповідно до ч.5 ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, а отже на момент постановлення ухвали закінчився строк притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності та у зв`язку з цим закрив кримінальне провадження.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , серед іншого, обвинувачуються в організації одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, хабара в особливо великому розмірі (сума 180000 гривень - більше ніж у 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тому відповідно до прим. 1 до ст. 368 КК України є особливо великим розміром (в редакції КК України чинній до внесення змін згідно закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відповідальності за корупційними правопорушеннями» №3207-VІ від 07.04.2011) за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає хабара, дій з використанням службового становища, поєднаного з його вимаганням, за що станом на момент вчинення злочину була передбачена відповідальність за ч.3 ст. 368 КК України. Кримінальне правопорушення вчинено 08.09.2020 року.

Отже, станом на момент постановлення ухвали Києво-Святошинським районним судом Київської області, а саме 15.02.2023 року, нормою ч.3 ст. 368 КК України передбачено кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Так, судом не було враховано, що обов`язковою об`єктивною стороною складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, є розміри неправомірної вигоди в розумінні п.1 примітки ст. 368 КК України та є обов`язковою умовою для кваліфікації дій особи за відповідною частиною ст. 368 КК України.

Таким чином, враховуючи те, що сума 180000 станом на 08.09.2008 у 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тому відповідно до прим. 1 до ст. 368 КК України є особливо великим розміром (в редакції КК України чинній до внесення змін згідно закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо відповідальності за корупційними правопорушеннями» №3207-VІ від 07.04.2011), судом при вирішенні питання щодо звільнення обвинувачених від відповідальності необхідно було керуватись ч.3 ст. 368 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину, тобто станом на 08.09.2008 року.

Станом на 08.09.2008 року санкція ч.3 ст. 368 КК України передбачала покарання у виді позбавлення волі від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Згідно ст. 12 КК України, особливо тяжким злочином є злочин, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили у разі вчинення особливо тяжкого злочину минуло п`ятнадцять років.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Згідно ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У зв`язку з тим, що з дня вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину 08.09.2008 року, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, ще не минуло п`ятнадцять років, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що останні підлягають звільненню від кримінальної відповідальності за даною статтею на підставі ст. 49 КК України.

Враховуючи викладене, при постановленні ухвали суд першої інстанції застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню, не врахував, що станом на момент звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, строк притягнення до відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України (в редакції від 07.05.2008 року), не минув, чим обмежив учасників процесу у здійсненні своїх прав, що ставить під загрозу забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу, та перешкоджає вирішенню завдань кримінального судочинства і правильному застосуванню закону, таким чином істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Таким чином, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого належить урахувати викладене, усунути вказані порушення та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2023 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя