Справа № 749/1031/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/342/23
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000488 від 23.09.2021 року, за апеляційними скаргами прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна Менського району Чернігівської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому визначено рахувати з моменту фактичного його затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 2745,92 грн процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2021, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Т-2518 «Березна-Сновськ» Корюківського району Чернігівської області, у напрямку від с. Кучинівка до с. Рогізки, приблизно о 16 год. 43 хв., на заокругленні дороги вліво по ходу свого руху, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та на 11 км. + 264,7 м. вказаної автодороги Корюківського району Чернігівської області виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на протилежний берег меліораційного каналу.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, що включає: садна та крововиливи кінцівок, грудей та обличчя, перелом грудини, правого плеча, забій головного мозку, розрив серця, розрив перикарду, гемоторакс та ушкодження внутрішніх органів, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці події внаслідок закритої травми грудної клітки з розривом серця.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, множинних переломів кісток лицевого черепу, забійно-рваної рани підборіддя, субкон`юнктивальних крововиливів та гематом повік обох очей, саден голови; закритої травми грудної клітки з переломом 11 ребра зліва зі зміщенням уламків та забоєм обох легень; перелому поперечного відростка 4-го поперекового хребця зліва та саден тулубу, які в сукупності відносяться до категорії середнього ступнею тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 2.3 б, п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), що є причиною і умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 286-1 на ч. 2 ст. 286 КК України, суд 1 інстанції мотивував свої висновки тим, що забір крові в Сновській ЦРЛ зроблено із порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому результат токсикологічного дослідження №876 від 08.10.2021 року є недопустимим та неналежним доказом, а похідні докази від його, а саме висновок експерта №494 від 18.10.2021 року зроблений КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» вважаються недопустимими доказами, за принципом доктрини плодів отруєного дерева. Судом встановлено, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не було доведено про вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а в обвинувальному акті обвинуваченому не інкримінується порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, тому кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 , що викладена в обвинувальному акті, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду даної справи. Разом з тим, враховуючи положення ч.3 ст. 337 КК України, суд вважає, що ОСОБА_7 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої особи ОСОБА_10 та спричинило ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості, тому дії обвинуваченого слід перекваліфікувати на ч. 2 ст.286 КК України, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено в обвинувальному акті.

Також судом зазначено, що за своїм змістом ч.3 ст. 286-1 КК України є бланкетною і для визначення такої ознаки об`єктивної сторони злочину як «перебування в стані алкогольного сп`яніння», вона потребує обов`язкового зазначення норми закону чи іншого нормативно-правового акту, які були порушенні і якими регулюються питання щодо керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, зокрема порушення п. 2.9 «а» «Правил дорожнього руху», проте, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 не інкримінується порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху».

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Також просить дослідити письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стан алкогольного сп`яніння, у якому обвинувачений керував транспортним засобом, характеризував лише його певний психофізичний (фізіологічний) стан, який сприяв порушенню ним інших норм правил безпеки дорожнього руху, проте саме порушення п.2.9 «а» ПДР не було безпосередньою причиною настання суспільно небезпечних наслідків, а отже, причинного зв`язку з наслідками, що настали, воно не мало. Така позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №682/956/17.

Крім того, стан алкогольного сп`яніння охоплюється об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 286-1 КК України.

Причиною і умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили у результаті ДТП є порушення обвинуваченим вимог п. п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху.

З врахуванням вище викладеного, висновки суду про те, що для визначення об`єктивної сторони даного злочину «перебування в стані алкогольного сп`яніння», вона потребує обов`язкового зазначення норми закону чи іншого нормативно-правового акту, які були порушенні і якими регулюються питання щодо керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, зокрема порушення п. 2.9 «а» «Правил дорожнього руху», проте, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 не інкримінується порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху».

Також вказує, що судом необґрунтовано визнано недопустимими та неналежними доказами результати токсикологічного дослідження №876 від 08.10.2021 року та висновок експерта №494 від 18.10.2021 року, відповідно до яких в крові ОСОБА_7 виявлено алкоголь у концентрації 6,62 г/л.

Огляд ОСОБА_7 на стан алкогольного сп`яніння проведено відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння та оформлення результатів такого огляду.

Звертає увагу, що результати дослідження отримано у порядку та спосіб, визначений КПК України, тому висновок суду про те, що відібрання біологічних зразків відбулося з порушенням такого порядку, є необґрунтованими.

Крім того, враховуючи вимоги ст. ст. 241, 245 КПК України, ОСОБА_7 статус свідка, потерпілого чи підозрюваного на момент внесення відомостей до ЄРДР не набув, а відібрання біологічних зразків в інших учасників кримінального провадження законодавством не передбачено.

Необхідності для отримання зразків для проведення експертизи в порядку, передбаченому ст.245 КПК України, у слідчого та прокурора не було, оскільки положеннями п. 1.8 вище вказаної Інструкції передбачено порядок їх відібрання, що й було виконано. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №601/1929/13-к від 10.12.2019 року.

Тому, на думку апелянта, підстав для визнання вказаних доказів недопустимими у розумінні положень ст. 87 КПК України, немає.

Також судом не в повній мірі враховано показання свідка ОСОБА_12 , яка відбирала біологічні зразки крові та пояснила причину, чому вона відібрала біологічний зразок в одну ємність. При цьому свідки ОСОБА_12 , біолог КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_13 , яка виконувала токсикологічне дослідження крові обвинуваченого, повідомили, що Ємність зі зразками крові була опечатана та зберігалась належними чином,тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить змінити вирок та призначити останньому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, зокрема, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим завданої шкоди, а також обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а саме, поведінку після вчинення кримінального правопорушення, під час досудового розслідування та розгляду справи в суді, наявність інвалідності ІІ групи, сімейний стан, перебування на утриманні неповнолітньої доньки. Також обвинувачений проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, батько - інвалід ІІІ групи, за якими фактично піклується та які знаходяться на його утриманні.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні необережного злочину. Він усвідомив протиправність своїх дій.

Потерпіла ОСОБА_11 не заперечувала проти призначення покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі, а потерпіла ОСОБА_9 на покранні пов`язаному з позбавленням волі не наполягала.

За висновком органу пробації виправлення обвинуваченого можливо без позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник-адвокат ОСОБА_6 вважав вирок суду щодо кваліфікацій дій обвинуваченого законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, позицію обвинуваченого, представника потерпілих, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, проте не погодився з його правовою кваліфікацією, так як на момент вчинення кримінального правопорушення він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Показав що в день події він і його друзі не вживали спиртні напої. На його думку, при заборі крові, проводячи дезінфекцію, було попадання спирту у кров.

У скоєному щиро кається, просить визначити міру покарання, що не пов`язана з позбавленням волі.

Встановлені судом 1 інстанції фактичні обставини того, що 23.09.2021 року ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», р.н. НОМЕР_1 , на автодорозі Т-2518 «Березна-Сновськ» Корюківського району Чернігівської області, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався з керуванням та виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на протилежний берег меліораційного каналу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля, яким керував обвинувачений, ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті; а пасажир цього автомобіля ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження середнього ступнею тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу. У даній дорожній обстановці порушення п. 2.3 б, п. 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 є причиною і умовою виникнення та настання даної дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили, у апеляційному порядку учасниками судового провадження не оспорюються, а тому в зазначеній частині оскаржуваний вирок судом апеляційної інстанції не переглядається.

Між тим, доводи прокурора, які зводяться до керування обвинуваченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та через це необхідності надання діям ОСОБА_7 правової оцінки за ч.3 ст. 286-1 КК України, є необґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, після ДТП 23.09.2021 року обвинувачений ОСОБА_7 був доставлений до КНП «Сновська центральна районна лікарня», де йому, на виконання вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року 2008 року було зроблено забір крові для проведення аналізу на факт наявності алкогольного сп`яніння.

За результатами токсикологічного дослідження № 876 від 08.10.2021 р. встановлено, що в крові громадянина ОСОБА_7 виявлено алкоголь в концентрації 6,62 г/л .

Свідок ОСОБА_13 , біолог КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», суду 1 інстанції показала, що на підставі постанови слідчого виконувала на хроматографі токсикологічне дослідження крові ОСОБА_7 на наявність концентрації алкоголю в крові. Дане дослідження виконується на хроматографі, який і видає результат аналізу. Визначити стан здоров`я хворого з високими показниками етанолу в крові, спеціаліст не може. Також повідомила, що при відібранні зразків крові у обвинуваченого в центральній лікарні було порушено прядок відбору біологічного матеріалу, відповідно до Інструкції кров мала б відбиратись у дві ємності. З одного біологічного матеріалу проводиться токсикологічне дослідження крові на наявність етанолу, а інший зберігається, як контрольний матеріал на випадок проведення повторного дослідження за клопотанням правоохоронних органів. Наявність високої концентрації етанолу в крові не викликав у неї якихось сумнівів. За період її роботи було 4-5 випадків коли результат токсикологічного дослідження видавав такі високі показники етанолу в крові, як у ОСОБА_7 . Навіть, при правильному відібранні біологічних зразків, спеціаліст без відповідної вказівки правоохоронних органів не могла б провести самостійно додаткове дослідження біологічного матеріалу. Оригінал результату токсикологічного дослідження видається в одному екземплярі. Копії на вимогу правоохоронних органів можуть видаватися.

Свідок ОСОБА_12 , яка відбирала біологічний зразок крові у обвинуваченого на аналіз для встановлення наявності або відсутності етанолу в корові, суду 1 інстанції підтвердила, що такий був відібраний з порушенням Інструкції, так як ліва рука в обвинуваченого була зафіксована гіпсом, а на правій руці до центральної вени була підключена крапельниця, то свідок фізично не змогла з периферичної вени відібрати достатньо крові для лабораторного дослідження. Тому в порушення Інструкції замість 20 мл крові відібрала тільки 10 мл та в одну ємність. Ємність зі зразком крові було опечатано та поміщено до холодильника. Якщо результат токсикологічного дослідження 6,62, то це смертельна доза алкоголю для організму людини. Пояснити, чому такий показник алкоголю в крові, свідок не може. Окрім іншого повідомила, що 23.09.2021 року надавала ОСОБА_7 первинну медичну допомогу в реанімаційному відділенні лікарні в м. Сновськ. За зовнішніми ознаками та поведінці обвинуваченого ознак сп`яніння не було.

Висновком судово-медичної експертизи №494 від 18.10.2021 року встановлено, що згідно наданої на експертизу копії результату токсикологічного дослідження № 876 від 08.10.2021 року в крові ОСОБА_7 виявлено алкоголь в концентрації 6,62 г/л, що може відповідати смертельному сп`янінню.

Експерт ОСОБА_14 , суду 1 інстанції показала, що на підставі копії результату токсикологічного дослідження № 876, виконаного КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», проводила судово-медичну експертизу у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 . Вона повністю підтверджує свій висновок про те, що у громадянина ОСОБА_7 виявлено алкоголь в концентрації 6,62 г/л, що відповідає смертельному сп`янінню. Надана копія результату токсикологічного дослідження завірена слідчим і не викликала сумнівів у її достовірності, тому не було підстав витребувати оригінал результату у слідчого. Показник алкоголю в крові від 5 і більше свідчить про смертельну інтоксикація. На практиці зустрічається така концентрація алкоголю у крові людини, такі випадки рідко, але бувають. Категорично стверджувати, що концентрація алкоголю в крові 6,62 г/л % призведе до смерті людини стверджувати не може. Експерт не має право повторно досліджувати біологічний матеріал відібраний у обстежуваного. Це питання не входить до компетенції експерта.

Допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що 23.09.2021 року, у вечірній час, він як ургентний лікар оглядав постраждалого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 . Було діагностовано тілесні ушкодження, зокрема, травму голови, перелом та інше. Враховуючи, що на той період тривала пандемія ковіду та був масковий режим, тому він був в масці і не відчував запаху алкоголю від обвинуваченого. Ознак схожих з ознаками сп`яніння не помітив.

Свідок ОСОБА_16 , лікар, суду 1 інстанції повідомив, що 23.09.2021 року він надавав необхідну медичну допомогу постраждалому, який мав перелом та рвані рани. ОСОБА_7 знаходився в шоковому стані, був поміщений до реанімації. Ознак сп`яніння та запаху алкоголю свідок не помітив. У ОСОБА_7 були відібрані зразки крові на наявність алкоголю.

Допитана судом 1 інстанції свідок ОСОБА_17 повідомила, що вона, як молодша медична сестра надавала обвинуваченому допомогу у реанімаційному відділенні. Обвинувачений перебував у шоковому стані. По зовнішнім ознакам не помітила, щоб він був у стані алкогольного сп`яніння.

Суд 1 інстанції, проаналізувавши зміст медичних документів, показання вище вказаних свідків, встановив, що кров для лабораторного дослідження відбиралась не у законний спосіб, тільки у одну ємність та у меншому об`ємі, та прийшов до вірного висновку, що забір крові у обвинуваченого ОСОБА_7 у Сновській ЦРЛ зроблено із порушенням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому результат токсикологічного дослідження № 876 від 08.10.2021 року є сумнівним з погляду допустимості, а похідні докази від його, висновок експерта №494 від 18.10.2021 року за принципом доктрини плодів отруєного дерева також визнається недопустимим доказом, з чим погоджується і колегія суддів.

Окрім того, за змістом висновку судово-медичної експертизи №494 від 18.10.2021 року, проведеної на підставі результату токсикологічного дослідження № 876 від 08.10.2021 року, в крові ОСОБА_7 виявлено алкоголь в концентрації 6,62 г/л, що може відповідати смертельному сп`янінню. Разом з тим, медичними працівниками підтверджено, що при наданні медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 ознак сп`яніння не помітили. При цьому, у медичній карті стаціонарного хворого №3010» на ім`я ОСОБА_7 , дані щодо клінічних ознак стану алкогольного сп`яніння останнього відсутні.

Таким чином, наведені вище обставини ставлять під обґрунтований сумнів дотримання законних вимог процедури відібрання біологічного матеріалу для токсикологічного дослідження, а тому суд 1 інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами результат токсикологічного дослідження № 876 від 08.10.2021 року та висновок експерта №494 від 18.10.2021 року.

Алкогольне сп`яніння (на відміну від його ознак) - це психічний стан людини, який виникає внаслідок вживання алкогольних напоїв (алкогольної інтоксикації), що призводить до фізіологічних, психічних, вегетативних, неврологічних розладів, і перебування водія в названому стані має бути визначене в законний спосіб.

Сам же обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечив перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Згідно показань потерпілої ОСОБА_11 , яка в якості пасажира перебувала в транспортному засобі, яким керував обвинувачений ОСОБА_7 , встановлено, що 23.09.2021 року ні вона, ні обвинувачений, ні інші пасажири не вживали алкогольні напої, візуально не було помітно, щоб водій ОСОБА_7 знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Усе наведене вище підтверджує те, що стороною обвинувачення не доведено перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, а тому відсутні підстави для кваліфікації його дій за ч. 3 ст. ст. 286-1 КК України.

При наведених вище доказах висновок суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за вказаною статтею.

Разом з тим доводи прокурора з приводу того, що судом 1 інстанції безпідставно вказано на обов`язкове зазначення в обвинувальному акті порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, що визначає об`єктивну сторону інкримінованого злочину, є слушними. При цьому колегія суддів звертає увагу, що алкогольне сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 , тобто порушення ним вимог п.2.9 а ПДР, не знаходиться в причинному зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася, отже не є ознакою злочину, яка впливає на його кваліфікацію, а лише характеризує його певний психофізичний (фізіологічний) стан.

Також є такими, що заслуговують на увагу твердження прокурора про безпідставність висновків суду в частині необхідності відбирання зразка для проведення експертизи у порядку, передбаченому ст. 245 КПК України, оскільки, відповідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я, що й було виконано, тому висновки суду 1 інстанції про відсутність у матеріалах справи постанови прокурора, ухвали слідчого судді чи суду про відібрання біологічних зразків, відсутність протоколу щодо відібрання зразків крові у ОСОБА_7 є безпідставними. Окрім того, висновок експерта №494 від 18.10.2021 року проведено на підставі постанови слідчого.

При цьому, колегія суддів вважає, що допущені судом 1 інстанції порушення, не спростовують його висновків та не є підставою для зміни або скасування оскаржуваного вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд 1 інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, дотримуючись вимог кримінального закону, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, необережну форму вини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, являється особою молодого віку, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, той факт, що обвинувачений є інвалідом 2 групи, відсутність обставин, що його обтяжують, позицію потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання.

Взявши до уваги всі зазначені обставини, у тому числі й ті, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з позбавленням права керувати транспортним засобами на певний строк, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене йому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, а тому відсутні підстави для його пом`якшення.

За таких підстав, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не виявлено, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4