Провадження № 1-кп/345/12/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28, ст. 198, ст. 257, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 358 КК України;

ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України;

ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п.п. 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України;

ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст.187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ст. 257 КК України;

ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ст. 257, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185, ст. 257, ч. 4 ст. 358 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в:

На розгляді в Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки раніше встановлені ризики залишилися незмінними.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , то прокурор просить змінити йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою. Наголошує, що застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а також не забезпечить дієвість кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_14 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважають, що обвинувачення є необґрунтованим, а наведені прокурором ризики є лише припущеннями. Також наголошують, що кримінальна справа вже тривалий час перебуває на розгляді, обвинувачені невиправдано тривалий час перебувають під вартою. Просять врахувати виключно позитивну характеристику обвинувачених та обрати їм запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Крім того ОСОБА_6 наголосив, що він має постійне місце проживання, а саме ним укладено договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_14 вважають клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на тримання під вартою абсолютно безпідставним, а тому просять у задоволенні вказаного клопотання відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.06.2023 р. обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Змінено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчиненні злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Саме із зазначених вище підстав суд не приймає до уваги та не в праві надавати оцінку доводам обвинувачених та захисників щодо обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинувачення. Суд вважає, що системний аналіз кримінального-процесуального законодавства свідчить про те, що на цій стадії судового розгляду суд не вправі вирішувати питання пов`язані із необхідністю оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів, а повинен виходити із сутності пред`явленого обвинувачення та наявності ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною.Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у Рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 Рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 Рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 Рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»).

Під час обрання та продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у судових засіданнях було установлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому - про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 злочинів, а також те, що обставини, за яких судом обвинуваченим було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Колегія суддів враховує, що питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що інкриміновані обвинуваченим злочини вчинено за попередньою змовою групою осіб, організованою групою, а головне - посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів також вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинувачениого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що їм інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Зокрема, з наявних в матеріалах справи даних щодо обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що він неодноразово судимий за вчинення корисливих та насильницьких злочинів, схильний до асоціальної поведінки, особистого збагачення за рахунок чужого майна, на час затримання не був працевлаштований, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що свідчить про його стійку протиправну поведінку. У зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які у своєму клопотанні наводить прокурор та які станом на день розгляду клопотання не зменшилися.

Колегія суддів вважає, що обрання обвинуваченому ОСОБА_4 іншого (альтернативного) запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, усунути ризики та закінчити розгляд кримінального провадження у розумні строки. У разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, існує значна ймовірність того, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне відносно ОСОБА_4 залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

Крім цього, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що підстави для визначення розміру застави, як умови звільнення обвинуваченого з-під варти, відсутні.

Що стосується запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , то суд враховує наступне. Так, у рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява №42310/04), суд зазначив, що зі спливом певного часу обґрунтована підозра у вчиненні злочину перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи, а утримання під вартою протягом тривалого часу не відповідає принципові захисту від свавілля, встановленому п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а сама тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою. У випадку, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства та суду можна запобігти за допомогою застави чи іншого запобіжного заходу, обвинуваченого має бути звільнено з-під варти.

У справі «Гавули проти України» Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

У зв`язку з викладеним, враховуючи норми національного та міжнародного права, беручи до уваги тривалий час перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, враховуючи, що хоч вказана особа обвинувачується у скоєнні особливо тяжких злочинів, водночас з урахуванням конкретних обставин скоєння злочинів, зокрема його безпосередньої ролі у вчиненні кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що наявні ризики відносно ОСОБА_6 значно знизилися. Вищевказаним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо запобігти, шляхом заборони обвинуваченому залишати житло за місцем його проживання та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ.

У відповідності до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він має постійне місце проживання. Зокрема, те, що 03.05.2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_15 було укладено договір оренди квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Також суд враховує, що вироком Яготинського районного суду Київської області від 31.08.2018 року, який частково змінено ухвалою Київського апеляційного суду від 05.08.2021 року (справа №359/5908/17), ОСОБА_6 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. При цьому строк відбування покарання визначено рахувати з 16.03.2017 року та зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 16.03.2017 року по 05.08.2021 року в строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Отже, станом на даний час (09.08.2023 року) ОСОБА_6 повністю відбув покарання за вироком Яготинського районного суду Київської області від 31.08.2018 року.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відносно ОСОБА_6 достатнім та необхідним для забезпечення виконання нього покладених на нього процесуальних обов`язків в межах даного кримінального провадження, а також для запобігання згаданих ризиків, а також з метою сприянню реалізації права особи на працю, буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, на даний час не може запобігти доведеним під час розгляду вищезазначеним ризикам.

Щодо клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 . Відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду від 29.06.2023 року було встановлено, що відносно ОСОБА_5 ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо було запобігти, шляхом заборони обвинуваченому залишати житло за місцем його проживання та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ.

Стороною обвинувачення не наведено обставин, які б свідчили що на протязі місяця після постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, ОСОБА_5 неналежним чином виконував покладені на нього процесуальні ообов`язки, що б свідчило про необхідність застосування більш суворо запобіжного заходу.

За таких обставин суд вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Таким чином, ОСОБА_5 слід продовжити запобіжнийзахід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, з 09.08.2023 року по 07.10.2023 року включно.

Керуючись ст.ст.34, 314, 318 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задоволити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 09.08.2023 року по 07.10.2023 року включно.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - задоволити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з-під варти в залі суду.

Заборонити ОСОБА_6 без дозволу суду залишати житло по місцю його проживання за адресою АДРЕСА_1 , в період часу з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби.

Зобов`язати ОСОБА_6 прибувати до суду за кожною вимогою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- не відлучатися за межі територіальної громади, на території якої він фактично проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_6 здати на зберігання до управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області паспорти (якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині, що стосується запобіжного заходу ОСОБА_6 встановити з 09.08.2023 року по 07.10.2023 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_16 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу в частині обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 передати для виконання органам поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на строк з 09.08.2023 року по 07.10.2023 року. Заборонити ОСОБА_5 без дозволу суду залишати житло по місцю його проживання за адресою АДРЕСА_2 , в період часу з 22:00 год. по 07:00 год. наступної доби.

Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати до суду за кожною вимогою.

Крім того продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 наступних обов`язків: не відлучатися за межі територіальної громади, на території якої він фактично проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя

Судді