ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3560/22

Провадження № 1-кс/210/1430/23

"21" червня 2023 р.

Слідчий суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 від 19 серпня 2021 року, про тимчасовий доступ до речей і документів, -

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2023 року захисники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до слідчого судді з клопотанням в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 від 19 серпня 2021 року, про тимчасовий доступ до речей і документів.

В обґрунтування заявленого клопотання захисники підозрюваної ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що в провадженні слідчого ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває кримінальне провадження №0000615 від 19.08.2022 року.

Постановою Дніпропетровської обласної прокуратури від 20 жовтня 2022 року було доручено та направлені матеріали для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000615 від 19.08.2022 року СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою Дніпропетровської обласної прокуратури від 20 жовтня 2022 року було визначено групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні.

Постановою Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01 листопада 2022 року було змінено слідчу групу та призначено старшого слідчого СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 має статус підозрюваної по даному кримінальному провадженню, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.255, ч.5 ст.27, ч.4 ст.28 ч.3 ст.362, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28 ч.2 ст.364 КК України.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.04.2023 року по справі №210/3560/22 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000615 від 19.08.2021 року до дев`яти місяців, тобто до 02 серпня 2023 року включно.

Сторона захисту зазначає, що необхідно отримати тимчасовий доступ до інформації та електронних документів (унікальних записів у відповідному реєстрі), а саме інформації та підтверджуючих електронних документів, які містяться у центральній базі даних (інформаційно-комунікаційна система, яка містить реєстри, програмні модулі, електронну медичну інформаційно-аналітичну систему з оптимізації роботи оперативно-диспетчерських служб центрів екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, інформаційну систему НСЗУ в частині, необхідній для реалізації державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення, а також забезпечує можливість створення, перегляду, обміну інформацією та документами між реєстрами, державними електронними інформаційними ресурсами, електронними медичними інформаційними системами), електронної системи охорони здоров`я, щодо пацієнтів за ідентифікаторами згідно переліку, що додається, а саме така інформація та підтверджуючі електронні документи:

1) Відомості про пацієнта:

- унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (у разі наявності);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);

- прізвище, ім`я, по батькові;

- дата та місце народження;

- адреса фактичного місця проживання або перебування;

- серія та номер (у разі наявності) документа, що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб, які не досягли 14-річного віку), посвідка на постійне проживання в Україні, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідка на тимчасове проживання), орган, що видав документ, дата видачі, строк дії;

- номер телефону, адреса електронної пошти (далі - контактні дані) (у разі надання);

- інформація про законного представника особи (прізвище, ім`я, по батькові, документи, що посвідчують його особу та повноваження законного представника відповідно до законодавства) (у разі наявності);

2) Інформацію щодо декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

3)Інформацію щодо медичних записів, записів про направлення та рецептів, а саме:

- номер запису у Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів;

- дата та час внесення запису в Реєстр медичних записів, записів про направлення та рецептів;

- посилання на запис у Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я про місце надання медичних послуг, де здійснювалося медичне обслуговування пацієнта, або зазначення за місцем перебування пацієнта;

- посилання на запис у Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я про суб`єкта господарювання, який здійснює медичне обслуговування;

- посилання на запис у Реєстрі медичних працівників про медичного працівника, за кваліфікованим електронним підписом якого внесено запис у систему;

- посилання на запис у Реєстрі пацієнтів про пацієнта;

4) Інформацію щодо медичних висновків:

- Інформацію про лікаря, що сформував та підписав медичний висновок;

- дата та час формування і реєстрації медичного висновку в Реєстрі медичних висновків;

- вид медичного висновку;

- суть висновку лікаря відповідно до виду медичного висновку;

- строк дії медичного висновку або зазначення безстроково

Кваліфікація ст.362 КК України передбачає у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, яка вчинена особою, яка має доступ до неї. Таким чином, для встановлення складу кримінального правопорушення в даному провадженні необхідно дослідити інформацію, яка обробляється в автоматизованих системах, а саме в електронній системі охорони здоров`я, що дозволить стороні захисту перевірити чи здійснювалось відповідне внесення недостовірної інформації та її несанкціонована зміна.

Сторона захисту зазначає, що отримати відповідні докази способом іншим, ніж за ухвалою слідчого судді про тимчасовий доступ є неможливим для сторони захисту.

У зв`язку з тим, що відповідна інформація зберігається у ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді електронних документів, необхідно отримати їх копії в роздрукованому вигляді відповідно до вимог національного стандарту України до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003, затверджений наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07 квітня 2003р. №55).

Сторони при розгляді справи присутніми не були.

21 червня 2023 року від Дніпровської обласної прокуратури на адресу суду надійшли заперечення на клопотання адвокатів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000615 про тимчасовий доступ до речей та документів за підписом прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , в якому прокурор просив слідчого суддю відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту, оскільки подане клопотання є антологічним раніше поданого. Відмінність полягає тільки у тому, що критерій для надання відомостей, які містяться у центральній базі даних електронної системи охорони здоров`я та перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_5 визначено « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

В обґрунтування заперечення щодо задоволення клопотання сторони захисту орган досудового розслідування притримується позиції, що отримання доступу до відповідних відомостей стосовно вичерпного переліку осіб (на яких слідство посилається у постанові про проведення судово-економічної експертизи) призведе на стадії досудового розслідування до повного володіння стороною захисту наступними відомостями про пацієнта:

- унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (у разі наявності);

- реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті);

- прізвище, ім`я, по батькові;

- дата та місце народження;

- адреса фактичного місця проживання або перебування;

- серія та номер (у разі наявності) документа, що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб, які не досягли 14-річного віку), посвідка на постійне проживання в Україні, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідка на тимчасове проживання), орган, що видав документ, дата видачі, строк дії;

- номер телефону, адреса електронної пошти (далі - контактні дані) (у разі надання);

- інформація про законного представника особи (прізвище, ім`я, по батькові, документи, що посвідчують його особу та повноваження законного представника відповідно до законодавства) (у разі наявності).

2) Інформацію щодо декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

3) Інформацію щодо медичних записів, записів про направлення та рецептів, а саме:

- номер запису у Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів;

- дата та час внесення запису в Реєстр медичних записів, записів про направлення та рецептів;

- посилання на запис у Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я про місце надання медичних послуг, де здійснювалося медичне обслуговування пацієнта, або зазначення «за місцем перебування пацієнта»; посилання на запис у Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я про суб`єкта господарювання, який здійснює медичне обслуговування;

- посилання на запис у Реєстрі медичних працівників про медичного працівника, за кваліфікованим електронним підписом якого внесено запис у систему;

- посилання на запис у Реєстрі пацієнтів про пацієнта.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки володіння стороною захисту вказаними відомостями на стадії досудового розслідування до відкриття у порядку передбаченому ст.290 КПК України матеріалів кримінального провадження, призведе до реальної можливості підроблення, зміни, знищення, спотворення первинної облікової документації на визначених осіб, оскільки не на усіх пацієнтів з переліку 626 осіб органу досудового розслідування вдалось отримати амбулаторні та/або стаціонарні картки. Крім того, володіючи зазначеною інформацією сторона захисту матиме реальну можливість передати такі відомості іншим підозрюваним, оскільки відомості про фіктивних пацієнтів використовувались й іншими лікарями закладу за іншими пакетами послуг.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Відділення поліції №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000615 від 19.08.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.ч.2, 3 ст.255, ч.3 ст.362, ч.2 ст.364, ч.2 ст.209, ч.1 ст.309 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Дніпропетровської обласної прокуратури.

Відповідно до пред`явленої підозри, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.255 КК України, а саме участь у злочинній організації, вчинене службовою особою з використанням службового становища; ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.362 КК України, а саме пособництво у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах, яка вчинена особою, яка має доступ до неї, повторно, у складі злочинної організації, що заподіяло значну шкоду; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28 ч.2 ст.364 КК України, а саме зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, вчинене злочинною організацією.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є тимчасовий доступ до речей і документів.

Відповідно до частини 1 статті 159 КК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

За змістом частини 1 статті 160 КПК України, сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Сторона захисту має намір отримати тимчасовий доступ до відомостей про 626 пацієнта, зокрема, це відомості про: унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (у разі наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків (у разі наявності) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті); прізвище, ім`я, по батькові; дата та місце народження; адреса фактичного місця проживання або перебування; серія та номер (у разі наявності) документа, що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, свідоцтво про народження (для осіб, які не досягли 14-річного віку), посвідка на постійне проживання в Україні, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідка на тимчасове проживання), орган, що видав документ, дата видачі, строк дії; номер телефону, адреса електронної пошти (далі - контактні дані) (у разі надання); інформація про законного представника особи (прізвище, ім`я, по батькові, документи, що посвідчують його особу та повноваження законного представника відповідно до законодавства) (у разі наявності) відносно 626 осіб.

Вказані відомості в розумінні пункту 8 частини 1 статті 161 КПК України віднесено до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, а саме ці відомості є персональними даними особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних.

Крім того, сторона захисту просить надати доступ не лише доступ до персональних даних 626 пацієнта, а доступ до: інформації щодо декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу; інформацію щодо медичних записів, записів про направлення та рецептів, а саме: номер запису у Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів; дата та час внесення запису в Реєстр медичних записів, записів про направлення та рецептів; посилання на запис у Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я про місце надання медичних послуг, де здійснювалося медичне обслуговування пацієнта, або зазначення «за місцем перебування пацієнта»; посилання на запис у Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я про суб`єкта господарювання, який здійснює медичне обслуговування; посилання на запис у Реєстрі медичних працівників про медичного працівника, за кваліфікованим електронним підписом якого внесено запис у систему; посилання на запис у Реєстрі пацієнтів про пацієнта; і про інформацію щодо медичних висновків: про лікаря, що сформував та підписав медичний висновок; дата та час формування і реєстрації медичного висновку в Реєстрі медичних висновків; вид медичного висновку; суть висновку лікаря відповідно до виду медичного висновку; строк дії медичного висновку або зазначення «безстроково».

Вказані відомості, до яких сторона захисту має намір отримати доступ, відповідно до положень частини 1 статті 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю, зокрема - відомості, які можуть становити лікарську таємницю.

Згідно положень ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У відповідності до положень ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Умовою використання того чи іншого доказу у кримінальному провадженні згідно положень діючого КПК України є належність та допустимість доказів.

Так, в ст.85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно положень ч.1 ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 40 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлена лікарська таємниця : Медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. До лікарської таємниці можна віднести відомості про хворобу ,медичне обстеження ,огляд та їх результати , інтиму і сімейні сторони життя громадянина, про які стало відомо медичним працівникам та іншим особам у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків.

Відповідно до статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частинами першою та другою статті 11 «Про інформацію» від 02.10.1992р. №2657-XII встановлено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Статтею 7 вказаного Закону визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

У рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 року у справі №2-рп/2012 за конституційним поданням ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено наступне: «В аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.

Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.».

В пункту 3.2 вказаного рішення Конституційного Суду України зазначено наступне: «Інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11 Закону №2657).

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина перша статті 20 Закону №2657).

Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону №2657). Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина перша статті 1 Закону №2939).

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону №2657).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону №2657). Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним."

Отже, суд констатує, що лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Між тим, згідно з частинами 5, 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010р. №2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про захист персональних даних» володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

З огляду на зазначене, враховуючи наведену позицію Конституційного Суду України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що інформація, зокрема про стан здоров`я, адресу, дату народження, яка міститься в медичній документації стосовно 626 пацієнтів, є конфіденційною інформацією, та може бути розголошена або надана іншій особі виключно за наявності згоди власника такої інформації.

Європейський Суд неодноразово нагадує, що стаття 8 Конвенції по суті має на меті захистити індивідуума від свавільного втручання публічної влади у здійснення ним своїх прав. Згідно передбачених пунктом 2 статті 8 Конвенції умов таке втручання повинно бути «передбачено законом» і виправдано необхідністю досягнення законної мети або цілей (рішення Європейського Суду від 23 березня 2006р. у справі «Вітьелло проти Італії» [Vitiello c. Italie] (скарга №77962/01), §51).

Європейський Суд з прав людини, у своїй практиці виходить з того, що частина прав, які гарантуються Конвенцією, є абсолютними і втручання в них само по собі становить порушення Конвенції. Частина прав, такі, наприклад, як право на повагу до приватного і сімейного життя (стаття 8), право на свободу вираження поглядів (стаття 10), право на свободу мирних зібрань (стаття 11), можуть зазнавати втручання, яке навіть може бути визнано таким, що не порушує Конвенцію, якщо таке втручання відповідає таким вимогам:

- втручання є передбаченим законом;

- втручання переслідує законну мету, яка зазначена у відповідній статті;

- втручання є необхідним у демократичному суспільстві.

Слід зазначити, що поняття «трискладовий тест» для визначення виправданості втручання за статтями 8-11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є засобом для перевірки наявності необхідних умов для обмеження прав, гарантованих Конвенцією і передбачає наявність всіх елементів, що вказує на те, що будь-яке обмеження права має пройти перевірку на відповідність сукупності трьох умов: 1) втручання здійснене «згідно із законом»; 2) воно відповідає законній (легітимній) меті; 3) воно «необхідне в демократичному суспільстві».

Отже, обмеження, що не відповідає таким умовам, порушує право особи.

Так, у рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine) від 02.12.2010р., заява №30856/03, ЄСПЛ зазначив: п.42. Втручання держави є порушенням ст.8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи кілька, що перелічені у п.2 ст.8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

У рішенні «Суріков проти України» Суд неодноразово доходив висновку, що систематичне зберігання та використання в інший спосіб державними органами влади інформації про приватне життя особи тягне за собою важливі наслідки для інтересів, захищених статтею 8 Конвенції, а отже становить втручання у відповідні права (див., зокрема, рішення у справах «Ротару проти Румунії» [ВП] (Rotaru v. Romania) [GC], заява №28341/95, пункт 46, ЄСПЛ 2000; та «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» [ВП] (S. and Marper v. the United Kingdom) [GC], заяви № 30562/04 та № 30566/04, пункт 67, ЄСПЛ 2008). Тим більше це стосується випадків, коли інформація стосується далекого минулого особи (див. згадане рішення у справі «Ротару проти Румунії» [ВП] (Rotaru v. Romania) [GC], пункт 43 або рішення у справі «М.М. проти Сполученого Королівства» (M.M. v. the United Kingdom), заява № 24029/07, пункт 187, від 13 листопада 2012 року), або коли обробка впливає на дуже особисті та конфіденційні категорії інформації, зокрема інформація щодо стану фізичного або психічного здоров`я особи, яку можна ідентифікувати (див., зокрема, рішення у справах «З. проти Фінляндії» (Z..), від 25 лютого 1997 року, пункт 95, Reports of Judgments and Decisions, 1997; «І. проти Фінляндії» (I. v. Finland), заява № 20511/03, пункт 40, від 17 липня 2008 року; «П. та С. проти Польщі» (P. and S. v. Poland), заява № 57375/08, пункт 128, від 30 листопада 2012 року; «Л.Х. проти Латвії» (L.H..), заява № 52019/07, пункт 56, від 29 квітня 2014 року; та «Y.Y. проти Росії» (Y.Y. v. Russia), заява № 40378/06, пункт 38, від 23 лютого 2016 року).

У цій справі Суд також нагадує, що втручання порушує статтю 8 за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», переслідує одну або декілька законних цілей, викладених у пункті 2 і, крім того, є «необхідними в демократичному суспільстві» для досягнення цих цілей (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «П. та С. проти Польщі» (P. and S. v. Poland), пункт 94, та рішення у справі «М.Н. та інші проти Сан-Марино» (M.N. and Others v. San Marino), заява № 28005/12, пункт 71, від 07 липня 2015 року). Суд нагадує свою усталену практику, що формулювання «згідно із законом» вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підґрунтя у національному законодавстві та був сумісним із принципом верховенства права, тобто доступним, передбачуваним та супроводжувався необхідними процесуальними гарантіями, спроможними забезпечити належний юридичний захист від свавільного застосування відповідних правових положень (див., серед інших джерел, згадані рішення у справах «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» [ВП] (S. and Marper v. the United Kingdom) [GC], пункт 95, та «М.Н. та інші проти Сан-Марино» (M.N. and Others v. San Marino), пункт 72).

Окрім законності, втручання має також переслідувати правомірну ціль та бути «необхідним у демократичному суспільстві». При вирішенні питання щодо необхідності оскаржуваних заходів «у демократичному суспільстві» Суд розгляне у світлі справи в цілому, чи були доводи, наведенні на їх обґрунтування, належними та достатніми, та чи були заходи пропорційними переслідуваним законним цілям (див., наприклад, рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» (Peck v. the United Kingdom), заява № 44647/98, пункт 76, ЄСПЛ 2003). З приводу останнього твердження Суд уже зазначав, що з огляду на основоположне значення захисту даних для ефективного здійснення права особи на приватне життя, свобода розсуду, що надається Державам-Учасницям при створенні відповідної законодавчої та адміністративної баз у цій сфері, є досить обмеженою (див., зокрема, згадані рішення у справах «Пек проти Сполученого Королівства» (Peck v. the United Kingdom), пункти 77, 78; та «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» [ВП] (S. and Marper v. the United Kingdom) [GC], пункти 102, 103). У зв`язку з цим питання «необхідності втручання» може перетинатися з питанням щодо якості необхідних процесуальних гарантій, наданих національним законодавством держави-відповідача (див. згадані рішення у справах «С. і Марпер проти Сполученого Королівства» [ВП] (S. and Marper v. the United Kingdom) [GC], пункт 99, та «Авілкіна та інші проти Росії» (Avilkina and Others v. Russia), пункт 37).

Сторона захисту під час судового розгляду клопотання не навела жодних чітких і зрозумілих обгрунтувань щодо того, що 626 унікальних коди, сформовані в медичної інформаційної системи «HELSI» (унікальні коди пацієнтів в ЕСОЗ), за допомогою яких можна ідентифікувати пацієнта, стосується обставин кримінального провадження, зокрема що надання медичних послуг за цими кодами на разі є предметом оцінки органу досудового розслідування в даному кримінальному провадженні і стосується пред`явлених підозр.

Отже таке втручання є непропорційним, виходячи з невід"ємності прав на персональні дані та права на збереження лікарської таємниці, і становить втручання в особисте та приватне життя значного кола осіб.

Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, керуючись ст.ст.110, 159-164, 309, 369-372, та 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 від 19 серпня 2021 року, про тимчасовий доступ до речей і документів, - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які не визначені п.10 ч.1 ст.309 КПК України, винесена під час досудового розслідування окремому оскарженню не підлягає, однак заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1