ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2323/23 Справа № 201/4707/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000116 від 25.03.2023 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Дніпропетровська, громадянку України, освіта середня, не працююча, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

визнано винною та засуджено за ч.4 ст.358 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.ст.75,76 КК звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на один рік, з покладенням на неї відповідних обовязків.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 - не обирався.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні кримінального проступку за наступних обставин.

ОСОБА_7 , у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, але не пізніше 23 лютого 2023 року, маючи на меті отримання подальшого допуску до роботи, однак не бажаючи проходити попередній профілактичний медичний огляд у медичній установі, всупереч встановленому законом порядку, вирішила придбати у невстановленої особи, в невстановленому місті та часі підроблену медичну форму №1-ОМК, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, та в подальшому використати завідомо підроблений документ, а саме особисту медичну книжку на своє ім`я.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, а саме медичної форми №1-ОМК ОСОБА_7 , 24.03.2023 о 10.00 год., перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 4, у приміщенні кабінету №112 комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради, надала завідувачу відділення ОСОБА_10 завідомо підроблену особисту медичну книжку серії 10ЯЯЩ №535771 на своє ім`я, використовуючи в графі керівника закладу охорони здоров`я ОСОБА_11 , з правом підпису ОСОБА_10 , завідомо підроблений підпис та печатку комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради.

Згідно наданого запиту до комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Дніпровської міської ради, особиста медична книжка серії 10ЯЯЩ №535771 на ім`я ОСОБА_7 не видавалася, ОСОБА_7 , медичний огляд в закладі охорони здоров`я «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради не проходила.

По кримінальному провадженню проведена судова почеркознавча експертиза, згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/12704-ПЧ від 18.04.2023 підпис у графі «керівник закладу охорони здоров`я» особистої медичної книжки серії 10ЯЯЩ №535771 на ім`я ОСОБА_7 виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.

По кримінальному провадженню проведена судово-технічна експертиза документів, згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/12701-ДД від 11.04.2023, відбиток круглої печатки з реквізитами «Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради», розташований в особистій медичній книжці серії 10ЯЯЩ №535771 на ім`я ОСОБА_7 , нанесений не круглою печаткою з реквізитами «Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради» і.к. 37899673, експериментальні зразки відбитків, якої надані на дослідження, а іншим кліше печатки.

Таким чином ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК, а саме використання завідомо підробленого документу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію її дій за ч.4 ст.358 КК, порушує питання про скасування вироку у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, всупереч положенням ч.3 ст.61 КК, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, не врахувавши при цьому наявність у обвинуваченої на утриманні дитину віком до чотирнадцяти років ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому просить апеляційний суд скасувати вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченій призначити покарання за ч.4 ст.358 КК у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, але вважав, що порушення закону України про кримінальну відповідальність слід усунути шляхом винесення апеляційним судом відповідної ухвали, а не вироку, вислухавши обвинувачену та ї захисника, які погодилися з доводами апеляційної скарги прокурора та не заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.4 ст.358 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.2 ст.382 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при обранні виду покарання обвинуваченій ОСОБА_7 з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно ч.3 ст.61 КК обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Прокурор посилається на пряму заборону закону щодо застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 визначеного вироком суду покарання у виді обмеження волі, оскільки вона має на своєму утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця обставина підтверджується наявною в матеріалах кримінального провадження копією свідоцтва про народження дитини (арк.кр.пр.121).

Отже доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Між тим, колегія суддів не може погодитися з думкою апелянта про те, що встановлене порушення закону повинно бути усунено судом апеляційної інстанції лише шляхом скасування вироку місцевого суду і ухвалення нового вироку. За приписами ч.1 ст.420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Крім того, апеляційний суд, в контексті положень ст.420 КПК, повинен ухвалити новий вирок в інших випадках, якщо це погіршує становище обвинуваченого.

Натомість, на переконання колегії суддів, у даному випадку неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність може бути усунено шляхом винесення апеляційним судом відповідної ухвали, що, у свою чергу, відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року (справа №617/775/20, провадження № 13-110кс21), у яких зазначено про те, що зміна покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено, з випробуванням на підставі ст.75 КК, на штраф (громадські роботи у нашому випадку) не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого. Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу (громадських робіт) замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК не є ані «застосуванням більш суворого покарання» (в розумінні п.2 ч.1 ст.420 КПК), ані «неправильним звільненням від відбування покарання» (в розумінні п.4 ч.1 ст.420 КПК) чи «іншим погіршенням становища обвинуваченого» (в розумінні ч.2 ст.404 і ч.1 ст.421 цього Кодексу). У зв`язку з цим не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними вимоги прокурора про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку, оскільки помилка суду першої інстанції щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність слід усунути шляхом постановлення рішення у формі ухвали.

Як видно із змісту оскаржуваного вирку, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відноситься до кримінальних проступків, раніше не судима, не працює.

Обставиною, яка згідно статті 66 КК, пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , суд визнав - щире каяття. Водночас обставин, які згідно статті 67 КК, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді штрафу та у розмірі, на якому наполягає прокурор в апеляційній скарзі, оскільки такий вид та розмір покарання цілком відповідає зазначеним у статтях 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року підлягає зміні в частині призначеного покарання у відповідності до п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргупрокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженою ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 680 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4