Процесуальне рішення судді про самовідвід у розгляді судової
справи № 465/5565/17, прийняте в порядку ч. 1 ст. 80 КПК України.
14.09.2023 року, в ході повторного вирішення питань, передбачених статтями 75, 80, 81, 371 КПК України, щодо наявності обставин, які виключають участь судді або недопустимості повторної участі судді в кримінальному процесі, приходжу до висновку про наявність об`єктивних підстав, які, як і при попередньому вирішенні вказаних питань, виключають мою участь, як судді, у розгляді судової справи № 465/5565/17 (судове провадження 1- кп /465/310/23).
В аналогічний спосіб, тобто із застосуванням несанкціонованого втручання у АСДС Франківського районного суду м. Львова, шляхом внесення неправдивих відомостей про «відсутність спеціалізації» відбувся черговий, повторний авто розподіл, де з цих підстав було виключено суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що теж не відповідало і не відповідає дійсності і підтверджується Протоколом та Звітом про повторний автоматичний розподіл справи між суддями від 25.09.2019 року.
Згідно цих же Протоколу та Звіту, справа передана судді ОСОБА_5 , тобто визначання судді відбулося з порушенням встановленого частиною третьою статті 35 КПК України.
Не зважаючи на вказану вище обставину, суддею ОСОБА_5 судова справа прийнята до провадження ухвалою від 09. 10. 2019 року, і, з даного часу до чергового перерозподілу, жодного судового засідання не відбулося.
26 січня 2023 року відбувся повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, де відповідно до Протоколу та Звіту підставою проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи є розпорядження керівника апарату суду № 157/Р від 26.01.2023 та рішення зборів суддів № 1 від 16.01.2023 року.
За даним Протоколом та Звітом, судова справа передана судді ОСОБА_3 30.01.2023 року, яким при вирішенні питань, передбачених статтями 75 та 76 КПК України, констатовано, що автоматизований розподіл даної судової справи відбувався із неодноразовим застосуванням несанкціонованого втручання у АСДС Франківського районного суду м. Львова, а саме шляхом внесення неправдивих відомостей про «відсутність спеціалізації» у суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що не відповідало і не відповідає дійсності, але вплинуло на законний порядок автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Отже подальші повторні перерозподіли судової справи суддям, хоч і відбувалися наближено до вимог ст.. 35 КПК України та АСДС Франківського районного суду м. Львова, проте відбувалися з продовжуваним втручанням, оскільки утворюють єдиний ланцюг, який є нерозривним, а дана обставина й надалі призводить до порушень встановлених частиною третьою статті 35 КПК України та відповідно до ст.. 75 вказаного Кодексу виключає участь слідчого судді чи судді в кримінальному провадженні.
Відтак, очевидним і беззаперечним є факт, що попередній розподіл судової справи відбувся з порушенням закону, і таке порушення забезпечувалося шляхом умисного втручання в АСДС працівника апарату суду через внесення ним в систему документообігу неправдивих відомостей про «відсутність спеціалізації». Такий висновок не спростовано ні керівництвом суду ні аудитом. Навпаки, всі пояснення, що надавалися в.о. керівника апарату Франківського районного суду м. Львова, відхилені комісією, що проводила аудит.
Дана обставина, робить незаконними всі подальші розподіли судової справи, Тобто, у даному випадку має місце доктрина (принцип) «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) яка сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини».
Зазначена доктрина хоч і стосується доказів досудового розслідування, проте містить в собі поняття покрокових дій, незаконність першої з яких, робить незаконними подальші.
Суть доктрини в тому, що якщо дерево отруйне, то отруйними є усі його плоди. І не буває так, що на отруйному дереві виросли неотруйні плоди.
Зважаючи, що у Франківському районному суді м. Львова відсутня спеціалізація, за виключенням щодо справ в яких неповнолітні обвинувачені, то беззаперечним є факт, що розподіл справи відбувся з порушенням встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку, визначення, судді для розгляду справи.
Саме з цих підстав мною, суддею ОСОБА_3 , було заявлено самовідвід у розгляді вказаної судової справи, який задоволено ухвалою судді від 08 березня 2023 року. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.
Не погоджуючись із рішенням судді про задоволення самовідводу, прокурорка - публічний обвинувач у кримінальному процесі ОСОБА_6 02 травня 2023 подала апеляційну скаргу.
Не зважаючи на те, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню, набрала законної сили з часу її прийняття, прокурорка ОСОБА_6 покликаючись на ч.1 ст.9, п. 20. ч.2 ст. 36, п.3 ч.1 ст.392,п.6 ч.1 ст. 393, п.1ч.1, п.2 ч.2 ст.395,п.6 ч.1 ст.407,п.3 ч.1 ст. 409, ч.1п.2 ч.2ст.412 КПК України, просила поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу судді та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Питання , - призначити новий розгляд чого?. Розгляд має відбутися ким?
Відповідно до ухвал апеляційного суду від 12 та 23 травня 2023 відкрито апеляційне провадження, закінчено підготовку та призначено до апеляційного розгляду апеляційну скаргу прокурора, однак, без поновлення процесуального строку на подачу такої апеляції.
Ухвалою колегії Львівського апеляційного суду від 30 травня 2023 апеляційна скарга прокурора задоволена, ухвала судді першої інстанції скасована.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, - «… Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити, ухвалу судді Франківського районного суду м. Львова від 08 березня 2023 якою задоволено заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід у розгляді кримінального провадження № 465/5565/17 щодо ОСОБА_1 за ч.1,ч.2 ст. 185, ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у тому ж складі суду» ( ас. 92 - 110).
З метою виконання вказаної ухвали апеляційного суду, у мене як у судді виникло питання, логічної відповіді на яке не знаходжу. Зокрема, не зрозумілим є призначення апеляційним судом нового розгляду у суді першої інстанції у тому ж складі суду. Новий розгляд чого?, - заявленого самовідводу? Якщо так, то апеляційний суд сам собі перечить, оскільки скасувавши ухвалу якою задоволено заяву про самовідвід, призначає новий розгляд у тому ж складі суду. Якщо ж на новий розгляд не самовідводу, то такий взагалі залишається нерозглянутим. Чи може апеляційний суд позбавляє суддю першої інстанції здійснювати свої повноваження відповідно до вимог закону, у тому числі, з урахуванням вимог, передбачених статтями 7, 9, 75, 80, 81, 369, 371 КПК України? Тоді суд апеляційної інстанції, поряд із зазначеним вище, позбавляє суддю першої інстанції гарантованої статтею 129 Конституції України незалежності та можливості керуватися верховенством права.
14 червня 2023 року справа повернулася до Франківського районного суду м. Львова та без Протоколу та Звіту передана судді ОСОБА_3
14.09.2023 року, в ході повторного вирішення питань, передбачених статтями 75, 80, 81, 371 КПК України, щодо наявності обставин, які виключають участь судді або недопустимості повторної участі судді в кримінальному процесі, приходжу до висновку про наявність об`єктивних підстав, які, як і при попередньому вирішенні вказаних питань, виключають мою участь, як судді, у розгляді судової справи № 465/5565/17 (судове провадження 1- кп /465/310/23).
Дана обставина апелянтом не заперечувалася, не спростована, а отже є актуальною. Апеляційним судом теж не заперечено підстави для самовідводу судді, а розглянуто тільки процесуальний порядок вирішення такого.
Відтак, розглянувши повернуті з апеляційного суду матеріали судової справи № 465/5565/17 (судове провадження 1- кп /465/310/23) на предмет вирішення питань, передбачених 75, 80, 81 КПК України, й надалі приходжу до беззаперечного висновку про наявність підстав для самовідводу, у зв`язку з цим заявляю самовідвід від розгляду судової справи № 465/5565/17 (судове провадження 1- кп /465/310/23).
Підстави для самовідводу мотивую процесуальними нормами, а саме на пунктами 4 і 5. ч. 1 ст. 75 КПК України, котрі дають чітке тлумачення: « слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи».
У свою чергу факт передачі судової справи від судді, що був визначений у незаконний спосіб, розширює обставини неправомірності розподілу цієї справи судді ОСОБА_3 , а саме, шляхом поширення неправомірності її розподілу.
Зазначене у повній мірі відповідає доктрині плодів отруйного дерева (Fruit of the Poisonous Tree) в частині хронології подій.
Приймаючи рішення про повторний самовідвід у розгляді судової справи № 465/5565/17 (судове провадження 1- кп /465/310/23), крім зазначеного вище, зважаю на Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, що схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23 та приходжу до висновку, що сам факт встановлення та сприйняття мною, як суддею, обставин розподілу справи шляхом втручання в АСДС Франківського районного суду м. Львова не потребує стороннього підтвердження, а тим більше аналізу чи оцінки, іншим суддею, оскільки воно, моє сприйняття та власне переконання, виражено суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю.
Крім того, факт внесення неправдивих відомостей у Протокол та Звіт автоматизованого розподілу судової справи з поміткою «відсутність спеціалізації», підтверджується змістом цих же документів, що не спростовано.
Зважаючи, що на законодавчому рівні вирішення питання про самовідвід саме судді чи слідчого судді, не врегульовано, а судова практика відсутня, застосовуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 7, статями, 8, 9 КПК України, та враховуючи практику і позицію Львівського апеляційного суду, який вважає, що самовідвід судді, слідчого судді, повинен розглядати інший суддя та розглядає апеляційні скарги не передбачені законом, скасовуючи при цьому судові рішення судді першої інстанції, які не підлягають апеляційному перегляду, як суддя, й надалі дотримуючись принципу, що маю забезпечену законом свободу думки і слова, що дають мені підставу здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, у тому числі й збоку апеляційного суду.
Зважаючи на вказані вище обставини, дотримуючись при цьому положень статей 55, 63 129 Конституції України ст.. 28 КПК України та ст.. 6 Європейської Конвенції «Про захист людини і основоположних свобод», з метою дотримання розумних строків розгляду судової справи та уникнення протистоянь у тлумаченні положень ст.. 7,9, 75,80, 81 КПК України, беручи до уваги що судове рішення у вигляді ухвали судді, якою вирішується питання самовідводу не сприймається Львівським апеляційним судом, вважаю за доцільне застосувати варіант запропонований Львівським апеляційним судом, а саме, заявлений самовідвід передати на розгляд іншого судді.
При цьому, прошу шановного колегу - суддю, який(яка) буде розглядати мій, судді ОСОБА_3 , самовідвід, врахувати, що за вказаних обставин мій статус, як судді, не змінюється, на мене й надалі поширюються права, обов`язки та гарантії судді, передбачені ст. 126 - 129 Конституції України, статтями 48, 49,50,52,56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відтак, переконливо прошу зважити той факт, що я не є заявником в розумінні відводу. Дана заява є моїм, судді, процесуальним рішенням передбаченим ч. 1 ст. 80 КПК України.
Розгляд даної заяви прошу проводити виключно за моєю участю, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 81 КПК України, відповідно до якої, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід. Бажаю бути вислуханим.
Суддя Франківського районного
суду м. Львова ОСОБА_3 .