Дата документу 28.08.2023 Справа№ 335/4038/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4038/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1037/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 156 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представників малолітніх потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий базову середню спеціальну освіту, не працюючий, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді застави.

Включено відомості щодо ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за наступних обставин.

15 квітня 2022 року, в період часу з 14.00 до 15.00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в автомобілі ЗАЗ-DAEWOO, державний номер НОМЕР_1 разом з малолітніми особами: своєю донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її подругами - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території о. Хортиця в м. Запоріжжя, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та те, що за ними ніхто не спостерігає, маючи умисел на задоволення власної статевої пристрасті та вчинення розпусних дій стосовно малолітніх осіб, оголив перед ними свій статевий орган та вчинив акт онанізму, задовольнивши таким чином свої статеві пристрасті. Тим самим ОСОБА_7 вчинив фізичне розбещення своєї малолітньої доньки та її малолітніх подруг.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції в якості обставин, що зменшують тяжкість вчиненого ним злочину визнав те, що останній до кримінальної відповідальності не притягався, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, є інвалідом 2 групи, які фактично не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, ОСОБА_7 вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно трьох малолітніх дітей, користуючись тим, що він є батьком однієї з потерпілих дівчат та добрим знайомим для двох інших, тобто є особою, яка має певний вплив та повинен подавати приклад своїй дитині та її подругам.

Крім того, обвинувачений у вчиненому щиро не розкаявся та у своїх поясненнях посилався лише на свій поганий стан здоров`я.

У той же час, наявність у ОСОБА_7 захворювання не завадило йому вчинити тяжкий злочин стосовно малолітніх дівчат, найстаршій з яких на момент вчинення злочину не виповнилось навіть 7 років.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Включити відомості щодо ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , та законних представників малолітніх потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом ІІ групи (згідно матеріалів провадження обвинувачений є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням (а.с. 140, 141, 144), на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що обвинувачений частково визнав свою провину, а також думку представників малолітніх потерпілих, одна з яких просила обвинуваченого суворо не карати, а інша вважала, що він обов`язково має понести покарання та послалася на розсуд суду.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості відносно трьох малолітніх дітей, одна з яких є його донькою, а дві інші подружками його доньки, їх вік (найстаршій з дівчат на момент вчинення злочину було менше 7 років), негативі наслідки у вигляді психологічних та моральних травм, заподіяних малолітнім потерпілим, а також те, що він у вчиненому щиро не розкаявся та мотивував свої дії наявністю хвороби.

Тобто обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою зрілого віку, вчинив розпусні дії щодо малолітніх потерпілих, нормальний моральний та психічний розвиток яких вказаними протиправними діями було поставлено під загрозу, оскільки об`єктивна сторона цього злочину виражається у вчиненні розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення малолітніх дітей, що безсумнівно може вплинути на їх нормальний моральний та психічний розвиток.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не буде достатнім для досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 2 ст. 156 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2023 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 156 КК України покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого ОСОБА_7 .

Включити інформацію про ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4