Справа № 357/1086/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000099, яке внесене до ЄРДР 05 травня 2023 року, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 вересня 2006 року народження, за ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки;

2) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2008 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці;

3) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2012 року, за ч. 2 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 2 (два) роки, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки;

4) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2012 року, за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 185 КК України, до арешту строком на 6 (шість) місяців;

5) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2013 року, за ст. 70, 71, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289 КК України, до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, від відбування якого звільнений умовно-достроково, з невідбутою частиною покарання строком 6 (шість) місяців 4 (чотири) дні;

6) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2019 року, за ч. 1 ст. 71, ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі строком 2 (два) роки 2 (два) місяці;

7) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2022 року, за ст. 71, ч. 1 ст. 309 КК України, до обмеження волі строком на 2 (два) роки;

8) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2022 року, за ст. 71, ч. 1 ст. 309 КК України, до обмеження волі строком на 5 (п`ять) років;

9) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2022 року, за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 190 КК України, до позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

10) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, за ч. 4 ст. 70, ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 6 (шість) років;

за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України,

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

25 березня 2021 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області, щодо ОСОБА_4 , встановлено адміністративний нагляд терміном на один рік та відповідно до ст. 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі» встановлено такі обмеження:

1) заборони виходу з будинку (квартири) за місцем фактичного проживання в період 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.;

2) заборони виїзду в особистих справах за межі району (міста) за місцем фактичного проживання,

про що, 29 червня 2021 року, ОСОБА_4 був ознайомлений під підпис та прибув до обраного місця проживання: АДРЕСА_2 .

29 червня 2021 року старшим інспектором відділу превенції Білоцерківського РУП ГУНІ в Київській області, капітаном поліції ОСОБА_5 під підпис ОСОБА_4 роз`яснено встановлені обмеження, а також попереджено про кримінальну відповідальність за самовільне залишення місця проживання, передбачену ст. 395 КК України.

Так, не зважаючи на проведені роз`яснення та попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 ігноруючи обов`язки, покладені на нього Законом України «Про адміністративний нагляд за особами звільненими з місць позбавлення волі» та рішенням суду, умисно, без поважних причин, письмово не попередивши керівництво Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області про необхідність виїзду з обраного місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та, з метою ухилення від адміністративного нагляду, з 01 листопада 2021 року покинув обране місце проживання і проживав за різними адресами м. Біла Церква, Київської області.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_4 , який визнав, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, просив суворо не карати.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_4 .

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, прокурором не заявлялось.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо у обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 395 КК України є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачене покарання у виді арешту на строк до шести місяців.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше неодноразово не судимий, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризувався посередньо, обставини, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, можливе, шляхом призначення покарання, передбаченого санкцією ст. 395 КК України, у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Судом установлено, що на даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Отже, зважаючи на те, що за даним вироком кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 до ухвалення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, остаточне покарання йому має бути визначене за правилами ч. 1, 4 ст. 70 КК України.

За таких обставин, враховуючи вище перелічені дані про особу винного, визнання ним вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, тяжких наслідків, кількість вчинених кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання 6 (шість) місяців арешту, більш суворим 6 (шість) років позбавлення волі, у виді 6 (шести) років позбавлення волі, зарахувавши йому відбуту ним частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року повністю.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 28 січня 2022 року, визнано речовим доказом: справу адміністративного нагляду на ОСОБА_4 .

Згідно з п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, її необхідно залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 174, 177, 331, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбутого покарання, відбуту ним частину строку покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року, - повністю.

Речові докази: справу адміністративного нагляду на ОСОБА_4 - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області