ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 500/4393/17 Номер провадження 11-кп/814/2223/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

09 січня 2020 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ст.70 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: засуджений протягом відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки 9 разів заохочувався, мав лише 1 стягнення, яке знято, відмінно характеризується, бере участь у виховних заходах установи, визнає винуватість у вчиненому злочині, покарання вважає справедливим, добровільно сплатив судові витрати та не відмовляється від відшкодування шкоди після встановлення судом її розміру за результатами розгляду цивільного позову; виправною колонією також надано висновок про доцільність застосування положень ст.81 КК України до ОСОБА_8 ; судом при ухваленні вироку було враховано вчинення засудженим злочинів у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, що обтяжує покарання, а тому її повторне врахування в оскаржуваній ухвалі є безпідставним.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 09 січня 2020 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області визнано винуватим і засуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135, ст.70 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 липня 2016 року приблизно о 00 годин 30 хвилин у порушення вимог п.п.2.3 «б», 2.9 «а», 12.1, 12.3 ПДР України, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, після проїзду нерегульованого перехрестя по вул. Папаніна-Новокілійській, не обрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки та перешкоди для подальшого руху, яку він об`єктивно мав можливість своєчасно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля до зупинки або безпечного об`їзду перешкоди й вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у результаті чого спричинив ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_10 тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Затим ОСОБА_8 з порушенням вимог п.2.10 ПДР України залишив місце ДТП, завідомо залишивши без допомоги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких сам поставив у небезпечний для життя стан і які були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, хоча мав змогу надати їм допомогу (а.о.с.2-7).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 18 лютого 2020 року, кінець цього строку 04 березня 2027 року (з урахуванням зарахованого судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання).

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 18 лютого 2020 року, за час перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стягнень, заохочень не мав і не працював.

З 21 липня 2020 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де притягувався до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення встановленого порядку відбування покарання (спробу доставки у виправну колонію забороненого предмету алкоголю), за що отримував догану, яка на даний час знята, має 9 заохочень у вигляді подяк та дострокового зняття раніше накладеного стягнення, характеризувався, як позитивно, так і негативно, в різні проміжки часу відповідно, на заходи психолого-педагогічної корекції реагував не завжди добре, працевлаштований, до роботи ставиться добросовісно, виконує роботи з благоустрою установи, бере участь у заходах вихованого характеру, вину у вчинених злочинах визнає, за нього було сплачено стягнуті за вироком процесуальні витрати в сумі 5 987 гривень 09 копійок, що підтверджується даними характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 16, 21 березня 2022 року, 02, 13 червня 2023 року, матеріалів про заохочення стягнення й працевлаштування засудженого, документів щодо сплати судових витрат (а.о.с.81-82, 92, 106, 112, 155-156, 159-160, 171, а.с.п.2-4).

При цьому, процес отримання ОСОБА_8 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 28 квітня 2022 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 18 лютого 2020 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання.

Зазначене вище узгоджується з тим, що за рішенням комісії виправної колонії №6 від 21 березня 2022 року через відсутність необхідного процесу виправлення ОСОБА_8 було відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останнього положень 82 КК України, оціночні критерії для застосування яких є значно нижчого рівня, від тих, що закріплені в ст.81 КК України (а.о.с.113).

Окрім того, в характеристиках у матеріалах особової справи хоча і вказано про те, що ОСОБА_8 визнає вину і вважає справедливим покарання, однак під час розгляду кримінального провадження заперечував свою винуватість у вчинені злочинів, за які його засуджено (а.о.с.3).

Також засуджений, який працював під час відбування покарання та отримував заробітну плату, з часу ухвалення обвинувального вироку (09 січня 2020 року), а саме більш ніж на протязі 3 років не вживав заходів для відшкодування шкоди потерпілому, що свідчить про відсутність дійсного визнання ним негативних наслідків злочину для потерпілої особи. Водночас відсутність судового рішення суду цивільної юрисдикції не перешкоджало засудженому вжити заходів, спрямованих на компенсування завданої шкоди та перенесених потерпілим страждань.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності вбачається, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються певні позитивні тенденції, однак його поведінка не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною. Колегія суддів зауважує, що в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

При цьому, застосоване до ОСОБА_8 стягнення за грубе порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча й зняте, однак свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон і те, що він належних висновків для себе не зробив, натомість після вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі, намагаючись пронести заборонений предмет алкоголь, на територію виправної колонії.

Посилання захисника на повторне врахування місцевим судом обставини про вчинення ОСОБА_8 злочинів у стані алкогольного сп`яніння, яка була враховано під час ухвалення вироку, позбавлені підстав, оскільки перебування засудженого в наведеному стані було враховано в контексті наявності формалізованих підстав для розгляду щодо нього питання про застосування приписів ст.81 КК України та характеру допущеного ним порушення умов відбування покарання.

Усупереч твердженням апелянта, колегія суддів констатує, що відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Тобто розгляд цього питання здійснюється, не обмежуючись буквальним тлумаченням вжитих у ст.81 КК України формулювань, а шляхом дослідження всього спектру обставин, які вливають на встановлення оціночних критеріїв для прийняття рішення за результатами розгляду клопотання/подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про досягнення засудженим необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би доцільність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4