Справа №152/577/23
Провадження по справі №1-кп/150/39/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 (дистанційно)

законного представника неповнолітнього обвинуваченої ОСОБА_5 (дистанційно),

захисника неповнолітньої обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (дистанційно),

представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у дистанційному режимі між Чернівецьким районним судом Вінницької області та Шаргородським районним судом Вінницької області за участі прокурора ОСОБА_3 , неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 та її законного представника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000443 від 04.10.2022 відносно

неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Довжок Шаргородського району Вінницької області та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 в період дії воєнного стану на території України (введеного з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, востаннє продовженого до 20.05.2023 на підставі Указу Президента України від 06.02.2023 №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07.02.2023 №2915-ІХ) 11.02.2023 о 16 год. 00 хв., маючи єдиний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, з метою незаконного збагачення, перебуваючи біля банкомату «ПриватБанк», який розташований за адресою с. Мурафа, вул. Дружби, 73А Жмеринського району Вінницької області, таємно викрала шляхом зняття із банківських карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 за допомогою послуги «Зняття готівка в банкоматі без картки» грошові кошти, а саме:

- 11.02.2023 близько 16 год. 00 хв. із картки № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2502 грн.;

- 12.02.2023 близько 18 год. 15 хв. із картки № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 15500 грн.;

14.02.2023 близько 19 год. 00 хв. із картки № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 7004 грн.;

- 14.02.2023 близько 19 год. 00 хв. із картки № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 11006 грн.;

- 15.02.2023 близько 19 год. 00 хв. із картки № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 5004 грн.

Таким чином ОСОБА_7 в період часу з 11.02.2023 по 15.02.2023 викрала з банківських карток належних ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 41026 гривень, якими розпорядилася на власний розсуд, завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначені суму.

Органом досудового розслідування дії неповнолітнього ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка вчинена в умовах воєнного стану.

Окрім того, 25.02.2023 приблизно о 10 год. в період дії воєнного стану на території України (введеного з 24.02.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2023 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 №2500 - ІХ, востаннє продовженого до 19.02.2023 на підставі Указу Президента України від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 16.11.2022 №2738-ІХ), ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_4 , маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи біля відділення АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою м. Шаргород, вул. Лесі Українки,5а Жмеринського району Вінницької області за допомогою мобільного телефону «Хіаоmi redmi 9А» ІМЕІ 1 # НОМЕР_3 , ІМЕІ 2 # НОМЕР_4 серійний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , встановили додаток «Приват24» та здійснили реєстрацію через номер мобільного телефону № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_10 та закріплений за картою № НОМЕР_7 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 здійснили вхід до мобільного додатку «Приват24» та за його допомогою змінили пароль банківської картки № НОМЕР_7 , яка належить ОСОБА_10 .

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , продовжуючи свій єдиний продовжуваний злочинний умисел 25.02.2023 о 10 год. 30 хв., діючи умисно, таємно, з корисливих спонукань, у банкоматі «ПриватБанк», який розташований по вулиці Лесі Українки 5а м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, з карткового рахунку потерпілої ОСОБА_10 зняли грошові кошти в сумі 2800 грн.

Отримавши доступ до викрадених грошових коштів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розпорядилися ними на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 завдали ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 2800 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньою змовою групою осіб, вчинена в умовах воєнного стану, вчинена повторно.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за попередньою змовою групою осіб, вчинена в умовах воєнного стану.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, допитана в судовому засіданні за участі законного представника - ОСОБА_5 обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала та зазначила, що їй було відомо про те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє і на даний час. Показала, що 25.02.2023 о 10 год. 30 хв. за попередньо домовившись із ОСОБА_7 у банкоматі «ПриватБанк», який розташований по вулиці Лесі Українки 5а м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, з карткового рахунку ОСОБА_10 зняли грошові кошти в сумі 2800 грн. В скоєному щиро кається, обіцяє в подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень.

Захисник неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_6 просить застосувати положення статті 69 КК України та призначити його підзахисній покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнала та зазначила, що їй було відомо про те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан, який діє і на даний час. Показала, що в період часу з 11.02.2023 по 15.02.2023 викрала з банківських карток належних ОСОБА_8 грошові кошти на загальну суму 41026 гривень. Окрім того, 25.02.2023 о 10 год. 30 хв. попередньо домовившись із ОСОБА_4 у банкоматі «ПриватБанк», який розташований по вулиці Лесі Українки 5а м. Шаргород Жмеринського району Вінницької області, з карткового рахунку ОСОБА_10 зняли грошові кошти в сумі 2800 грн.. В скоєному щиро кається, обіцяє в подальшому не вчиняти кримінальних правопорушень.

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 в період часу з 11.02.2023 по 15.02.2023 було викрадено з належних йому банківських карток грошові кошти в сумі 41026 гривень. Підтримує заявлений ним цивільний позов та просить стягнути із обвинуваченої ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду, завдану йому внаслідок вчинення кримінального правпорушення, на загальну суму 42486 гривень.

Потерпіла ОСОБА_10 , належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання кримінального провадження, до суду не прибула, подавши через канцелярію суду письмове клопотання про проведення судового розгляду у її відсутність. Претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинувачених не має. Просить суворо не карати обвинувачених.

Оскільки обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позицій немає, то суд відповідно до ст.349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а обмежився допитом обвинувачених, обов`язковість якого встановлено частиною 4 статті 349 КПК України, а також дослідженням характеризуючих даних обвинувачених, та допитом потерпілого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінального провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість обвинувачениї ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого їм злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Своїми діями неповнолітня обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка вчинена в умовах воєнного стану.

Своїми діями обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка вчинена в умовах воєнного стану, вчинена повторно.

Відповідно до частини 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України).

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 своїми умисними злочинними діями незаконно заволоділи грошовими коштами, належними ОСОБА_10 , окрім того ОСОБА_7 незаконного заволоділа грошовими коштами, належними ОСОБА_8 , чим посягнули на приватну власність, яка є непорушною.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року, №10, звернуто увагу на те, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягара для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.211.2007 р.).

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.

Відповідно до правової позиції щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочини, вчинені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Призначаючи обвинуваченим покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особу винних - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 позитивно характеризуються по місцю проживання та навчання, раніше не судимі, наявність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину ОСОБА_4 ,будучи неповнолітньою особою; наявність відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання - вчинення злочину обвинуваченими відносно особи з інвалідністю.

З досудової доповіді, наданої Жмеринським районним сектором №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що під час опитування обвинуваченої ОСОБА_7 було встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, на думку органу пробації виправлення ОСОБА_7 без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку органу пробації, виявлення криміногенних потреб «освіта, робота, матеріальне становище, контроль над поведінкою та мисленням» виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів з боку органу пробації. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до ст.76 КК України, що буде достатнім для виправлення та перевиховання.

З досудової доповіді, наданої Жмеринським районним сектором №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що під час опитування обвинуваченої ОСОБА_4 було встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, на думку органу пробації виправлення ОСОБА_4 без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення нагляду та застосування соціально - виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, виконання рекомендованих заходів, спрямованих на мінімізацію ризику вчинення повторного кримінального правопорушення. Якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без відбування покарання та звільнення її від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на обвинувачену обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, передбачені ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання та наявність передбачених ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень, що містить Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , судом враховується особа винних, їх щире каяття; обставини та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень.

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочини, вчинені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену в постановах в кримінальних провадженнях №155/1064/18, №759/13520/18, №753/13972/17, щодо судової дискреції в кримінальних провадженнях при призначенні покарання.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті КК України, що їм інкримінуються, у відповідності до вимог ст.65, 68 КК України, яке буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень із звільненням їх від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст., ст.104, 75 КК України відносно ОСОБА_4 та на підставі ст.75 КК України відносно ОСОБА_7 , оскільки на думку суду ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не є суспільно небезпечними особами, виправлення можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Вирішуючи клопотання захисника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 щодо пом`якшення при призначенні покарання його підзахисній із застосуванням ст.69 КК України, врахувавши дані про її особу, обставини, що пом`якшують покарання, і те, що вона раніше не мала судимості, щиро розкаялася у вчиненому, судом враховується наступне.

Положеннями статті 69 Кримінального кодексу України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Зі змісту ч. 1 ст. 69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.

Проте, приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. N7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" (зі змінами, внесеними згідно з постановою від 10 грудня 2004 р. N 18 згідно зі ст. 69 КК призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Винність ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, підтверджена зібраними у справі доказами і не заперечується ні обвинуваченою ОСОБА_4 , ні її захисником ОСОБА_6 . Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 також ними не оспорюється.

Під час розгляду справи достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_4 ст.69 КК України судом не встановлено і захисником ОСОБА_6 також не наведено. При призначенні ОСОБА_4 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про її особу, а також усі обставини справи.

Суд констатує, що наявність щирого каяття ОСОБА_4 та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 щодо призначення обвинуваченій ОСОБА_4 іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, яка їй інкримінується.

Запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не обирався.

Пунктами 12, 13, 14 частини 1 статті 368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.02.2023 (справа №152/291/23 (провадження по справі №1-кс/152/39/23) накладено арешт на мобільний телефон марки «ХІАОМІ RЕDМІ 9А», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , серійний номер: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , поміщений до спецпакету НПУ №INZ2016848, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області.

З врахуванням положень статті 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність скасування ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.02.2023 про накладення арешту на вище зазначений мобільний телефон.

Питання про долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Щодо позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 про стягнення матеріальних (41486 грн.) та моральних (1000 грн.) збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Майновою шкодою є наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно - небезпечного діяння чи незаконного рішення, дії чи бездіяльності правоохоронного або судового органу, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому обмеженні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь - яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

Так, доведеним є той факт, що ОСОБА_7 таємно викрала шляхом зняття із банківських карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , належних ОСОБА_8 за допомогою послуги «Зняття готівка в банкоматі без картки» грошові кошти на загальну суму 41026 гривень, якими розпорядилася на власний розсуд, завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначені суму. Сума матеріальної шкоди, завдана ОСОБА_8 злочинними діями ОСОБА_7 чітко зазначена в обвинувальному акті та підтверджується матеріалами кримінального провадження. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальних збитків, оскільки, заявлена ним сума є непідтвердженою, необґрунтованою та спростовується наявними матеріалами справи.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується тяжкість і суспільна небезпека кримінального правопорушення, характер, обсяг та глибина страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 , зокрема, пережив сильний стрес через крадіжку коштів та тривалий час перебував у депресії, внаслідок чого погіршився стан його здоров`я та сон, порушились нормальні життєві зв`язки, звичайні стосунки з оточуючими людьми. Після крадіжки коштів ОСОБА_8 змушений був займати кошти у знайомих та друзів для подальшого прожиття та утримування сім`ї

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов і встановлено кількісну ознаку (грошовий еквівалент) моральної шкоди, заподіяної йому, в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд у процесі розгляду кримінального провадження та дослідження наявних доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про задоволення вимог потерпілого, оскільки, заявлений ним цивільний позов встановленим грошовим еквівалентом моральної шкоди в розмірі 1000 гривень, належним чином доведено, надано достатні підтвердження його розміру.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Неповнолітню ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.104, ст.75 КК України звільнити засуджену неповнолітню ОСОБА_4 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст.п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на неповнолітню ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Термін відбування покарання неповнолітньої ОСОБА_4 рахувати з моменту ухвалення вироку - 31 липня 2023 року.

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Термін відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту ухвалення вироку - 31 липня 2023 року.

З набранням вироком законної сили з метою його виконання арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.02.2023 на: мобільний телефон марки «ХІАОМІ RЕDМІ 9А», imei 1: НОМЕР_3 , imei 2: НОМЕР_4 , серійний номер: НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 , поміщений до спецпакету НПУ №INZ2016848, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області,- скасувати.

Речові докази по справі:

- сережки «Кільце», набір біжутерії, 2 пачки перцю чорного меленого, крем - фарбу для волосся, гель для душу, серветки вологі для зняття макіяжу, станок для гоління, набір резинок для волосся силіконові, шкарпетки жіночі з принтом, шкарпетки - сліди жіночі, набір біжутерії, серветки вологі, кабель USB, шкарпетки чоловічі демісезонні, освіжував повітря, папір туалетний, приправа універсальна «Куряча», засіб для миття посуду, набір губок кухонних, ланцюжок на шию з підіскою, шкарпетки чоловічі демісезонні, які упаковані до спец. пакету НПУ СУ №PSP4101425, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- сім - картку «Київстар» із номером НОМЕР_8 , яку упаковано до паперового конвенверту, який опечатано та скріплено підписами понятих; грошові кошти в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, які упаковані до паперового конверту, який опечатано та скріплено підписами понятих; банківську картку № НОМЕР_7 , належну ОСОБА_10 , яка упакована до паперового конверту, який опечатано та скріплено підписами понятих; мобільний телефон марки «VERICO Classic A183», - залишити потерпілій ОСОБА_10 , у якої вони і знаходяться на відповідальному зберіганні;

- мобільний телефон марки «ХІАОМІ RЕDМІ 9А», який упакований до спецпакету НПУ №INZ2016848, який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_7 .

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 41026 (сорока однієї тисячі двадцяти шести) гривень 00 копійок, а також моральну шкоду в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень, а всього на загальну суму 42026 (сорок дві тисячі двадцять шість) гривень.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СУДДЯ: ОСОБА_12