У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року

м. Київ

справа №397/53/22

провадження № 51-2929ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 лютого 2023 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3

ст. 185 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 лютого 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 року - без зміни.

Як установлено судами, ОСОБА_5 27 квітня 2021 року приблизно о 01:00, знаходячись на території домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів та ціллю особистого самозбагачення, будучи впевненим, що його злочинні дії не будуть помічені сторонніми особами, розуміючи суспільну небезпечність своїх злочинних діянь та бажаючи їх настання, таємно, повторно, з метою реалізації свого злочинного умислу, переконавшись, що світло у житловому будинку не горить та ніхто із сторонніх осіб не спостерігає за ним, через незачинену хвіртку зі сторони присадибної ділянки, яка належить потерпілому ОСОБА_6 , де через не закриті на замок вхідні двері проник до середини літньої кухні, де з холодильника, розташованого у літній кухні, викрав продукти харчування на суму 534, 56 грн. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення даного кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши матеріальної шкоди на вказану суму.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити вказані судові рішення та призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Вважає, що судами при призначенні покарання засудженому не було враховано його відношення до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, перебування на спеціальному обліку у лікаря психіатра з діагнозом розумова відсталість.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі захисником не оскаржуються.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи у касаційній скарзі захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, наслідки вчиненого злочину, дані, які характеризують особу засудженого, який раніше неодноразово судимий та має не зняту та не погашену судимість, ніде не працює, неодружений, дітей на утриманні не має, перебуває на спеціальному обліку у лікаря психіатра з діагнозом легка розумова відсталість, а такожнаявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім того, судом враховано думку потерпілого, який будь-яких претензій матеріального та морального характеру не мав.

Суд першої інстанції призначив покарання в межах наближених до мінімальних, встановлених у санкції ч. 3 ст. 185 КК України та яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення засудженого.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України суди не знайшли, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та маючи не зняту і не погашену судимість, вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , під час розгляду якої суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від

14 лютого 2023 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3