Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2194/22
Провадження № 1-кп/490/320/2023
У Х В А Л А

11 липня 2023 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

його захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000467 про обвинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

І……Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2023 року за клопотанням прокурора надане доручення органам досудового розслідування на проведення додаткового огляду будинку АДРЕСА_2 , до отримання результатів якого у судовому засіданні оголошена перерва.

ІІ……Прокурор заявив клопотання про продовження строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування послався про те, що той обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та існують ризики того, що, перебуваючи на волі, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також - вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

2. Захисник під час судового засідання вважав заявлене прокурором клопотання таким, що не підлягає задоволенню; в свою чергу просив змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування послався про те, що:

-вказані прокурором ризики, а саме - впливу на свідків, експертів, знищення, спотворення письмових доказів у справі, впливу на потерпілу - наразі зникли;

-потерпіла висловила бажання щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого;

-обвинувачений у повному обсязі відшкодував заподіяну потерпілій матеріальну шкоду;

-досліджені судом матеріали є такими, що породжують обґрунтовані сумніви в обґрунтованості висунутої ОСОБА_4 підозри;

-обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має постійне місце проживання.

Обвинувачений під час судового засідання позицію свого захисника підтримав та просив змінити відносно нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронних засобів контролю.

4. Потерпіла під час судового розгляду кримінального провадження клопотання прокурора підтримала.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

І.....На розгляд суду надійшов складений 24 червня 2022 року старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 та у той же день затверджений прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 .

1. Як зазначив автор обвинувального акту:

15.04.2022 приблизно о 22:00 год. ОСОБА_4 разом зі своїми колегами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прибули на відпочинок до місця проживання потерпілого ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час вже перебував безпосередньо потерпілий.

Далі, у той же день, у період часу приблизно з 23:20 год. до 23:30 год., під час прийому їжі потерпілий ОСОБА_15 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у присутності вказаних осіб, у тому числі і ОСОБА_4 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав висловлювати свою прихильність на підтримку збройної агресії з боку російської федерації по відношенню до України. Однак, вказані висловлювання ОСОБА_16 працівниками Державної прикордонної служби України були припинені, та останній пішов відпочивати.

У свою чергу, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також направилися відпочивати кожен у свою кімнату, а ОСОБА_4 залишився у кімнаті, в якій відбувався прийом їжі зазначеними особами.

У подальшому, 16.04.2022, близько 04:00 год. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), у ОСОБА_4 на ґрунті неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_15 , які виникли під час висловлювання останнім своєї прихильності до російської федерації та її збройної агресії до України, виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , тобто на його умисне вбивство.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення вбивства ОСОБА_15 - ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись з потерпілим ОСОБА_15 в одній кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 , взяв до рук закріплену за ним табельну вогнепальну зброю, а саме пістолет марки ПМ серії НОМЕР_1 , з досланим одним патроном калібру 9 мм. до патроннику та спорядженим магазином патронами 9 мм. в кількості 8 штук, всього в кількості 9 патронів калібру 9 мм, зняв запобіжник та переслідуючи мету позбавлення життя потерпілого. усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто смерті ОСОБА_15 , перебуваючи поряд із останнім, здійснив три постріли в тулуб, шию та кінцівки ОСОБА_15 , спричинивши тим самим йому вогнепальні поранення, одне з яких виявилось наскрізним вогнепальним пораненням шиї з ушкодженням анатомічних утворень шиї, нижньої щелепи, загальної сонної артерії з послідуючою гострою крововтратою, внаслідок чого потерпілий помер на місці вчинення злочину.

2. Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

ІІ......Наразі судом здійснюється судовий розгляд цього кримінального провадження.

1. Протягом судового розгляду прокурор оголосив обвинувальний акт, суд встановив особу обвинуваченого, визначив обсяг та порядок дослідження доказів.

2.Далі, відповідно до встановленого порядку суд допитав потерпілу.

Під час допиту потерпіла, окрім іншого, зазначила, що її син ніколи не мав проросійських поглядів, навпаки, російську агресію не підтримував, всіляко допомагав захисникам України, висловлював їм всіяку підтримку та вважав позицію України вірною та необхідною.

3. Далі, відповідно до встановленого порядку суд дослідив наявні в розпорядженні сторін документи та надав оцінку деяким з них.

4. Далі, суд відповідно до встановленого порядку допитав свідків.

5. Наразі суд задовольнив клопотання прокурора та надав доручення органам досудового розслідування провести додатковий огляд місця вбивства ОСОБА_15 ; до отримання результатів такого огляду у судовому засіданні оголошена перерва.

ІІІ......Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_17 від 18 квітня 2022 року відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 червня 2022 року.

Подальшими ухвалами того ж слідчого судді та Центрального районного суду міста Миколаєва строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений, зрештою, до 18 липня 2023 року включно.

Під час застосування цього запобіжного заходу суд виходив з наявності ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

ІV…...Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

-особисте зобов`язання;

-особиста порука;

-застава;

-домашній арешт;

-тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема:

1.щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2.щодо злочину, який спричинив загибель людини;

/частина 4/

4. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

5. Відповідно до процитованих вище приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

1)можна перевірити у судовому розгляді;

2)спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

5.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

5.4. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

5.5. Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.

Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб

Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.

/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Оскільки по справі лише розпочатий судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою, наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. До того ж, з огляду на позицію обвинуваченого у справі, суд відзначає таке.

2.1. Припущення органів досудового розслідування у частині того, що в цьому випадку злочин відносно ОСОБА_15 був вчинений є обґрунтованим, адже факт його насильницької смерті сумнівів не викликає.

2.2. Припущення органів досудового про причетність ОСОБА_4 /тією чи іншою мірою/ до смерті ОСОБА_15 , самим обвинуваченим не заперечується; обвинувачений заперечує лише спрямованість свого умислу під час вчинення дій відносно ОСОБА_15 ..

Але твердження органів досудового розслідування про те, що під час заподіяння смерті ОСОБА_15 обвинувачений діяв умисно з вказаних автором обвинувального акту мотивів наразі не може бути ані - спростованим, ані - відкинутим.

Що ж стосується заперечень обвинуваченого, то результати їх перевірки можуть знайти своє втілення лише у вироку суду по суті висунутого йому обвинувачення та не можуть аналізуватись під час вирішення питання про доцільність його перебування під вартою.

2.3. Стосовно ж виявлених під час судового розгляду недоліків досудового розслідування суд відзначає таке.

Ці недоліки дійсно вказують про те, що під час вчинення окремих слідчих дій органи досудового розслідування не виявили необхідної ретельності та дбайливості.

В той же час, кожен з виявлених на теперішній час недоліків не є непоправним, а вони у сукупності - не є здатними підірвати здатність проведеного досудового розслідування встановити обставини смерті ОСОБА_15 або осіб, винних у її заподіянні.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є "обґрунтованою".

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередньою ухвалою суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

1.1. Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

1.2. Посилання захисника про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та обов`язків у суспільстві не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, як докази відсутності або істотного зменшення ризику, що аналізується.

Так, ці посилання наведених вище висновків суду щодо наявності цього ризику не спростовують, адже не спростовують обставин, на яких ґрунтуються ці висновки.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена також наявність ризику того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

2.1. Наявність такого ризику підтверджується, на цій стадії процесу, головним чином, таким.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини.

Таке, з огляду на приписи кримінального закону, дає підстави для обґрунтованого припущення про те, що виправлення його особи таким чином, щоб він не вчиняв нових злочинів, є можливим лише у разі його тривалого перебування в умовах позбавлення свободи.

Наразі ж строк перебування обвинуваченого в таких умовах не є домірним визначеному законом.

2.2. Посилання захисту про попередню бездоганну поведінку обвинуваченого не можуть бути покладеними в підґрунтя судового рішення, як докази відсутності ризику вчинення ним нових злочинів, адже попередньо здобутий обвинуваченим життєвий доказ та отримані ним в зв`язку з таким досвідом позитивні якості не завадили йому вчинити дії, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Та таке само по собі не дає підстав стверджувати, що ці ж якості завадять йому вчинити нові злочини.

3. Прокурор у заявленому клопотанні посилається про наявність ризику того, що обвинувачений може сховати або спотворити будь-яку з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин цього кримінального правопорушення.

В обґрунтування такого посилається про те, що на даний час не встановлені всі пулі та гільзи від патронів, якими були здійснені постріли під час кульмінаційного моменту подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Стосовно цих посилань прокурора суд відзначає, що на цій стадії кримінального провадження вони є слушними.

Так, дійсно матеріалами справи встановлено, що сліди не усіх пострілів, що були здійсненими під час кульмінаційного моменту подій, що є предметом цього кримінального провадження, наразі виявлені; з метою відшукання таких слідів судом призначений додатковий огляд місця події.

З огляду на це слушними є посилання прокурора про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вжити заходів щодо їх /слідів/ знищення або спотворення.

Отже, на теперішній час суд вважає наявним ризик, передбачений пунктом 2 частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України.

4. Прокурор продовжує стверджувати про наявність в цьому випадку інших ризиків.

Але попередніми ухвалами суду наявність інших ризиків спростована; відомостей про те, що після винесення вказаних ухвали ці ризики виникли, матеріали кримінального провадження не містить, прокурор про наявність таких відомостей не посилається.

За такого суд вважає, що інші ризики, окрім встановлених вище, в цьому випадку є відсутніми.

Стосовно можливості запобігти встановленим судом ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків та змісту передбачених законом запобіжних заходів.

З огляду на таке суд відзначає наступне.

І……Як доведено вище, в цьому випадку наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим нових злочинів є тісно пов`язаною із тим, що законодавець вважає, що запобігти вчиненню обвинуваченим нових злочинів можливо лише шляхом його тривалого тримання в умовах позбавлення волі.

Іншими словами, за логікою законодавця, обґрунтованість підозри в цьому випадку означає й обґрунтованість твердження про те, що обвинувачений до застосування до нього тривалого обмеження волі не здатен самостійно керувати своєю поведінкою із тим, щоб не вчиняти нових злочинів.

З огляду на таке суд відзначає наступне.

1. Наведені вище приписи діючого законодавства доводять, що

1)особисте зобов`язання по суті передбачає повністю самостійне виконання обвинуваченим покладених на нього додаткових обов`язків та не передбачає жодного контролю за його поведінкою;

2)застава також передбачає самостійне виконання обвинуваченим покладених на нього додаткових обов`язків, але - з огляду на острах значних матеріальних втрат

Отже, усі ці запобіжні заходи передбачають самостійне керування особою, до яких вони застосовані, своєю поведінкою.

Проте, як зазначалось вище, під час винесення цієї ухвали слід виходити з того, що наразі обвинувачений самостійно керувати своєю поведінкою із тим, щоб не вчиняти нових злочинів, не здатен.

Отже, всупереч тверджень захисту, жоден з цих запобіжних заходів не може бути застосованим відносно ОСОБА_4 .

2. Стосовно можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки суд відзначає таке.

Особиста порука по суті передбачає самостійне виконання обвинуваченим покладених на нього додаткових обов`язків, але - з огляду на особистий соціально позитивний авторитет поручителів в його очах.

Проте, як зазначалось вище, під час винесення цієї ухвали слід виходити з того, що наразі обвинувачений самостійно керувати своєю поведінкою із тим, щоб не вчиняти нових злочинів, не здатен.

Та таке принципово унеможливлює застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки для досягнення мети запобіжного заходу незалежно від кількості поручителів та особи кожного з них.

3. Стосовно ж можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд відзначає таке.

Наразі строк тримання обвинуваченого в умовах обмеження свободи становить лише 09 місяці 24 дні.

Такого строку ж вочевидь недостатньо для вирішення питання про те, чи є поведінка обвинуваченого такою, що дозволяє пом`якшити режим обмеження його свободи.

Отже, посилання захисту про можливість застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт, наразі є передчасними.

ІІ……Також суд відзначає, що запобігти ризику знищення або спотворення речей, дослідження яких є необхідним для встановлення обставин цього кримінального правопорушення, інакше, як шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не є можливим.

Спростування заперечень захисту.

1. Неможливість покладення міркувань захисту у підґрунтя судового рішення здебільшого доведена вище.

2. Додатково на спростування посилань захисту суд відзначає наступне.

2.1. В цьому випадку публічний інтерес полягає ні в чому іншому, як у захисті громадян та суспільства від свавільних дій щодо позбавлення життя.

При цьому, як зазначається у процитованих вище рішеннях Європейського суду з прав людини, здійснення такого захисту утворює фундамент демократичного суспільства, відсутність такого захисту позбавляє можливості для існування саме такого суспільства.

Держава ж є зобов`язаною захищати право на життя своїх громадян, такий захист становить мету її діяльності та зміст її /держави/ обов`язку

2.2. З огляду на таке посилання захисту про те, що обвинувачений може принести користь держави у разі її /держави/ захисту від збройної агресії є неприйнятними.

Так, в цьому випадку обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні навмисного вбивства, тобто - злочину, спрямованого на головну мету діяльності держави, що з її /держави/ захистом не є сумісним.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що підстави для зміни обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу є відсутніми, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 09 вересня 2023 року включно.

2.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_18 =