ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2668/23 Справа № 205/4962/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 засуджений вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Станом на 23 червня 2023 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.

ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, при цьому одного разу вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і вчинив ряд умисних тяжких злочинів, за які на даний час і відбуває покарання.

З характеристики та матеріалів особової справи на засудженого слідує, що за час відбування покарання останній характеризується посередньо, непрацевлаштований в зв`язку з хворобою, при цьому за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі у різних виправних установах мав лише 1 (одне) дисциплінарне заохочення.

Суд, оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, дійшов висновку, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні клопотання про застосування положень ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що хоча станом на сьогодні має профілактичні бесіди з начальником колонії, але вони відповідно до закону не є порушенням режиму утримання і адміністрація колонії вважає їх достатньою мірою покарання.

Також, засуджений вказує на те, що має заохочення за працю, незважаючи на те, що перебуває в колонії на лікуванні не зобов`язання працювати, однак працює, чого судом належним чином враховано не було. Вважає, що повністю виправився, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи, ОСОБА_8 засуджений вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Станом на 23 червня 2023 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання. З характеристики та матеріалів особової справи на засудженого слідує, що за час відбування покарання останній характеризується посередньо, непрацевлаштований в зв`язку з хворобою, при цьому за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі у різних виправних установах мав лише 1 (одне) дисциплінарне заохочення.

Ознайомившись із вище встановленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку про те, що засуджений не довів досягнення ним мети покарання, усвідомлення протиправності своїх дій, і як наслідок сумлінною поведінкою не довів свого виправлення, а тому підстав для застосування ст. 81 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає. Також, судом приймається до уваги, що засуджений ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, при цьому одного разу вже звільнявся умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, тобто, держава вже надавала засудженому можливість достроково звільнитись від відбування покарання та соціально адаптуватись як законослухняний громадянин, однак належних висновків для себе засуджений не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінив, наслідком чого є вчинення ряду умисних тяжких злочинів, за які на даний час і відбуває покарання. Положення ст. 81 КК України хоча і не містять в собі обмежень щодо застосування її до осіб, які в минулому вже звільнялись умовно-достроково від відбування покарання, проте дана обставина свідчить про загальну характеристику засудженого, його ставлення до наданої йому можливості раніше повернутися до життя у суспільстві і про висновки, які ним зроблені за час відбування попередніх покарань, а також, його ставлення до девіантної поведінки і вчинення нових злочинів.

При цьому, колегія суддів суддів враховує, що за весь час відбування покарання у виправній установі, засуджений має лише 1 заохочення, що свідчить про його пасивну поведінку, відсутність інтересу до саморозвитку та небажання досягнути мети виправлення.

Тож, з огляду на вище наведене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та застосування до нього вимог ст. 81 КК України.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4