Справа № 298/239/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/14/20 за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.05.2017, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , визнано винним та призначено покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців, за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі статті 70 (відповідної/кожної частини) КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців і тринадцять днів.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку.

Вирішено долю речових доказів: радіатор від автомобіля «ГАЗ-53» та газосварочні шланги довжиною біля 12 м з різаком та редуктором ухвалено повернути власнику ОСОБА_10 .

Згідно вказаного вироку ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він, будучи судимим згідно вироку Великоберезнянського районного суду від 25.01.2017 за ч.1 ст.185 КК України 100 годин громадських робіт, на шлях виправлення не став та знову вчинив злочини за таких обставин.

13.01.2017, біля 19 год., в с. Малий Березний, по вул. Центральній Ужгородського (раніше Великоберезнянського) району Закарпатської області, ОСОБА_9 проник в належне ОСОБА_11 господарське приміщення будівлі номер 48 через незачинене вікно, звідки таємно з корисливих спонукань викрав належні ОСОБА_11 речі: запчастину до автомобіля «ГАЗ-53» радіатор вартістю 1235 грн, газосварочні шланги довжиною біля 12 м з різаком та редуктором вартістю 552,50 грн, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 1787,50 грн.

Будучи поставленим 03.03.2017 на облік до Великоберезнянського РС з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт відповідно до вироку Великоберезнянського районного суду від 25.01.2017, письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання, ОСОБА_9 протягом березня 2017 року відпрацював лише вісім годин з призначених йому ста годин громадських робіт, у період з 24.03 по 04.04.2017 ухилявся від відбування призначеного йому покарання без поважних причин, тобто не виконував громадські роботи та не зважаючи на неодноразові попередження його про кримінальну відповідальність, заходів до виконання вказаного вище вироку суду не вжив.

Не погоджуючись з даним вироком місцевого суду від 10.05.2017, заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 звернувся до Закарпатського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.05.2017 стосовно ОСОБА_9 «скасувати частково» та ухвалити новий вирок, яким «призначити ОСОБА_12 за ч.3 ст.185 КК України три роки шість місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.389 КК України один рік обмеження волі».

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Великоберезнянського районного суду від 25.01.2017, більш суворим, призначеного за «даним вироком», призначити обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте ОСОБА_14 покарання за вироком Великоберезнянського районного суду від 25.01.2017 і «остаточно призначити до відбуття ОСОБА_12 три роки шість місяців і 10 днів позбавлення волі».

Також прокурор ОСОБА_8 заявив в зазначеній вище апеляційній скарзі клопотання, в якому просить дослідити дані, що характеризують особу ОСОБА_15 , довідку про судимість ОСОБА_15 , відповідний вирок Великоберезнянського районного суду від 25.01.2017.

В обґрунтування своїх доводів прокурор ОСОБА_8 посилається на те, що відповідний вирок суду підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.

З відповідних обвинувального акту та вироку суду вбачається, що ОСОБА_16 визнаний винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема, у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у приміщення, що мало місце відповідно, 13 січня 2017 року. Вказане свідчить про те, що кримінальне діяння ОСОБА_16 вчинив до винесення вироку Великоберезнянським районним судом від 25.01.2017.

З відповідних обвинувального акту та вироку суду вбачається, що ОСОБА_16 визнаний винним в ухиленні від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання, що мало місце у період з 24.03.2017 по 04.04.2017.

Відповідне кримінальне діяння ОСОБА_16 вчинив після «винесення» відповідного вироку Великоберезнянським районним судом від 25.01.2017.

Крім того, з матеріалів відповідного провадження вбачається, що попереднім вироком Великоберезнянського районного суду від 25.01.2017 ОСОБА_9 був засуджений до покарання у виді громадських робіт тривалістю сто годин, ухилявся від відбування цього покарання.

Місцевим судом взагалі не мотивовано підстави прийняття рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та не враховано роз?яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, «відповідно до приписів якого» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи безпідставно ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням протягом відповідного іспитового строку на підставі ст.75 КК України, місцевий суд фактично не врахував, що ОСОБА_9 ухилявся від відбування покарання, за що і притягується до кримінальної відповідальності, не навів у вироку відповідні доводи, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування ним покарання.

З огляду на наведене прокурор ОСОБА_8 вважає оскаржене ним у даній справі рішення суду про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням таким, що не відповідає вимогам ст.65 КК України, належним чином не вмотивоване, є передчасним та ухвалене без урахування конкретних обставин справи, при визнанні ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, суд першої інстанції мав керуватися як ч.ч. 1,4 ст.70, так і ч.4 ст.71 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи: прокурора ОСОБА_5 щодо апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 , яку вона підтримала частково, а також просила задовольнити її частково, з урахуванням підтвердження наведених стороною захисту доводів з приводу наявності у даній справі істотних порушень вимог кримінального процесуального закону стосовно застосування місцевим судом положення статті 349 КК України обвинуваченому ОСОБА_9 не роз?яснено положення частини третьої цієї статті під час обмеження порядку дослідження доказів, а також з посиланням на закінчення строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України в частині обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.389 КК України; обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_17 , які наведену вище апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 підтримали частково, посилаючись на необхідність вирішення судом в даному випадку питання, передбачене статтею 49 КК України, а також на наявність у даній справі наведених вище істотних порушень процесуального закону судом першої інстанції, яким ухвалено оскаржуваний

прокурором у даній справі вирок щодо ОСОБА_9 від 10.05.2017, просили скасувати оскаржений у даній справі вирок щодо ОСОБА_9 та призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції; провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали даного кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що наведену вище апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 слід задовольнити частково з таких підстав.

В даному судовому засіданні апеляційним судом, насамперед, вирішується питання про законність оскарженого вироку Великоберезнянського районного суду щодо ОСОБА_9 від 10.05.2017 в частині обвинувачення останнього саме за ч.2 ст.389 КК України у зв?язку з тим, що на момент апеляційного розгляду даної справи за цим обвинуваченням закінчилися строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України, після чого апеляційним судом вирішуватиметься питання про законність оскарженого у даній справі вироку від 10.05.2017 щодо ОСОБА_9 в частині обвинувачення його за ч.3 ст.185 КК України.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України є правильним, встановлені ним фактичні обставини вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.2 ст.389 КК України також є правильними, що ґрунтується на наявних у даній справі доказах, відображених у мотивувальній частині оскаржуваного у цій справі вироку щодо ОСОБА_9 від 10.05.2017, яким місцевим судом надано правильну оцінку.

Жодного істотного порушення кримінального процесуального закону та прав обвинуваченого на захист місцевим судом під час розгляду даної справи в цій частині обвинувачення ОСОБА_9 не допущено.

Пунктом другим частини першої статті сорок дев?ятої КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається зі вказаного вироку від 10.05.2017, обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України повністю.

З часу вчинення ОСОБА_9 вищевказаного протиправного діяння, у період з 24.03.2017 по 04.04.2017, минуло понад три роки і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_9 перебував у розшуку, або строки давності переривалися чи зупинялися.

Враховуючи дані обставини, апеляційний суд визнає про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК України.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10.05.2017 скасувати в частині призначення ОСОБА_18 покарання за ч.2 ст.389 КК України, а провадження у даній справі за ч.2 ст.389 КК України закрити на підставі ст.49 КК України та ст.ст. 284 ч.1 п.1, 417 КПК України у зв?язку зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а учасником, який не був при цьому присутнім в той самий строк з дня отримання ним копії даної ухвали.

Судді: