ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1166/23 Справа № 932/4053/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який на утримані малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000444,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2023 року задоволено клопотання слідчого та застосований відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 57 діб до 24 червня 2023 року з визначенням застави у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків переховування від органу досудового розслідування та суду, а також ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. Слідчий суддя також зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, оскільки ті обмеження та обов`язки що покладаються на підозрюваного при їх обранні будуть недостатніми.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а у випадку визнання неможливим застосування більш м`якого запобіжного заходу, змінити, встановивши менший розмір застави.

В обґрунтування апеляції вказує, що слідчий суддя не в достатній мірі врахував обставини визнання провини за ч. 5 ст. 185 КК України та щирого каяття, та не розглянув питання про можливість для запобігання ризикам, шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що слідчий суддя також не прийняв до уваги те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, батьків похилого віку, які є пенсіонерами, зокрема, його батько є особою з інвалідністю 3 групи, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Окрім цього вказує, що слідчий суддя не врахував сімейний та майновий стан підозрюваного, а також не вдався до встановлення суми застави, яка завідомо є непомірною для підозрюваного, що протирічить принципам гуманізму та законності прийнятого рішення.

Заслухавши сторони кримінального провадження, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання дотримані, висновок слідчого судді щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим.

З матеріалів справи слідує, що 21.04.2023 року до ЄРДР за № 0000444 за заявою потерпілої ОСОБА_9 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України; 27.04.2023 року за повідомленням про кримінальне правопорушення внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 263 КК України.

27 квітня 2023 року о 17:40 годині ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий та 28 квітня 2023 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

З'ясовано, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки долучені до клопотання матеріали, а саме, протоколи допитів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , протоколи допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; висновки експертів № СЕ-19/104-23/15300-БЛ від 28.04.2023 року, № СЕ-19/104-23/15296-Д від 28.04.2023 року; протоколами обшуків за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом пред`явлення речей для впізнання за участю потерпілого, інші дані, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкриміновані їй злочини, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до їх вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки останній розуміє високу ймовірність призначення йому покарання у виді позбавлення волі, в разі доведення факту скоєння даного злочину, так як він неодноразово судимий, а отже розуміє невідворотність покарання у разі доведення його вини та обізнаний щодо характеру обмежень його свободи при призначенні покарання у виді позбавлення волі та відсутність у нього стійких соціальних зв`язків; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи те, що підозрюваний, будучи судимим за корисливий злочин, вкотре вчинив дії, які дають достатньо підстав стверджувати про вчинення крадіжки, у нього відсутні будь-які законні джерела надходження коштів, що свідчить про досить високий ризик вчинення ним повторних корисливих злочинів, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування є доцільним і виправданим для запобігання визначених ризиків.

Доводи захисника про відсутність ризиків є хибними, оскільки слідчим суддею, що підтверджено колегією суддів, встановлені ризики, передбачені п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з мотивів, наведених вище. Такий висновок в повній мірі відповідає вказаним вище нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Щодо посилання в апеляції, що підозрюваний має постійне місце проживання, батьків похилого віку, які є пенсіонерами, зокрема, його батько є особою з інвалідністю 3 групи, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановлених ризиків. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Доводи захисника про вчинення ОСОБА_5 злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, визнання провини за ч. 5 ст. 185 КК України та щирого каяття, є питаннями, які розглядаються на іншій стадії судового розгляду при розгляді справи по суті та при призначенні покарання можуть бути визнані обставинами, які його пом`якшують, у зв`язку з чим такі питання на цій стадії не розглядаються, а тому ці доводи колегія суддів не бере до уваги.

Колегія суддів також зважає на те, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування підозрюваного на волі, враховуючи дані про його особу, буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ствердження захисника про те, що слідчий суддя не врахував сімейний та майновий стан підозрюваного, визначивши розмір застави, яка завідомо є непомірною для підозрюваного, то вони є недостатньо обґрунтованими, оскільки, беручи до уваги характер і обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи дані про його особу, його майновий стан та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у даному випадку буде пропорційним щодо його особи, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючим фактором, який зможе запобігти встановленим ризикам та не є завідомо непомірним для підозрюваного із урахуванням викладеного вище.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

За наведеного, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4