Справа № 681/1142/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р.

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , його представника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полонне матеріали кримінального провадження № 0000283 від 10.12.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

за ч.2 ст.286 КК України

встановив:

09.12.2020 року приблизно о 19:20 годині ОСОБА_7 в смт. Понінка по вул. Героїв Майдану Шепетівського району Хмельницької області керував автомобілем марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю орієнтовно 40 км/год. в напрямку м. Полонне зі сторони м. Баранівка Житомирської області. Під час руху обвинувачений порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 10.1, 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) які встановлюють:

п.2.3 (б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.12.1. - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п.12.2. - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

Рухаючись по вищевказаній дорозі та проїжджаючи біля будинку № 95 ОСОБА_7 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не врахував дорожню обстановку, здійснив виїзд автомобіля на праве по ходу руху узбіччя дороги, де наїхав на пішохода ОСОБА_5 , який рухався по цьому узбіччі в попутному з автомобілем напрямку руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої скроневої кістки, закритого перелому правої виличної кістки із синцем та саднами правої параорбітальної ділянки з підшкірною гематомою правої скроні та забоєм головного мозку легкого ступеня, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а також тілесне ушкодження у вигляді забою правого плечового суглобу з частковим пошкодженням ключично-акроміального з`єднання справа, що за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я.

Допущені ОСОБА_7 порушення пунктів 10.1, 12.1., 12.2. ПДР перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками, а недотримання вимог пункту 2.3 (б) ПДР сприяло виникненню ДТП.

Зазначеними діями обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні вказаного злочину не визнав та пояснив, що він дійсно 19.12.2020 року у вечірній час в смт. Понінка по вул. Героїв Майдану керував автомобілем марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався в напрямку м. Полонне зі сторони м. Баранівка зі швидкістю орієнтовно 40-45 км/год., з увімкненим ближнім світлом фар, по правій смузі руху приблизно 1 м від краю проїзної частини дороги. Під час руху на відстані 25-30 м помітив пішохода, котрий йшов в попутному напрямку по проїзній частині за 60-70 см від її правого краю, а коли відстань між автомобілем на потерпілим була 9-10 м, останній різко змінив напрямок свого руху, стрибнувши вліво та дещо вперед. На такі дії ОСОБА_10 обвинувачений застосував екстрене гальмування автомобілем з одночасним вивертанням керма ліворуч, проте праве дзеркала заднього виду зачепилось за сумку, яка була на потерпілому, через що останній впав та вдарився об асфальтне покриття, після чого він зупинився, викликав швидку допомогу, відволік лежачого ОСОБА_10 на праве узбіччя дороги.

Проте незважаючи на зазначені заперечення обвинуваченого, його вина підтверджуються такими доказами.

Показаннями потерпілого ОСОБА_5 котрий пояснив суду, що у вказаний вище час та місці слідував на роботу йдучи по пішохідній доріжці з правої сторони автомобільної дороги в напрямку м. Полонне. При цьому була темна пора доби, без атмосферних опадів, а також відсутнє вуличне освітлення. Він був одягнутий в темну куртку з капюшоном на голові. Біля будинку № 95 через наявність на доріжці кучі щебеню змушений був вийти на праве узбіччя дороги по якому продовжував рух, та раптом відчув сильний удар ззаду в поперекову частину тіла, від чого втратив свідомість, до якої прийшов перебуваючи в лікарні.

Показаннями свідка ОСОБА_11 який розповів суду, що взимку 2020 року у вечірню пору знаходився у своєму будинку, що розташований в АДРЕСА_2 . Вийшовши покурити замітив на дорозі приблизно за метрів 20-25 нерухомий автомобіль, та підійшовши на місце події, побачив ОСОБА_7 , котрий повідомив, що збив людину та викликав швидку допомогу. На узбіччі дороги помітив лежачого чоловіка, а також на цьому ж узбіччі знаходилось автомобільне дзеркало.

Даними протоколу огляду місця події від 09.12.2020 року (а.с. 114-120) із яких вбачається, що на ділянці дороги навпроти будинку № 95 по вул. Героїв Майдану в смт. Понінка розташований автомобіль червоного кольору марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відстані 4,6 м від зазначеного автомобіля від уявної лінії до лінії, що перетинається із осьовою лінією, знаходиться дзеркало заднього вигляду. Також на асфальтному покритті виявлено слід тертя довжиною 3,7 м, а на узбіччі із мучки знаходиться куртка. При цьому покриття ділянки дороги на момент огляду без ям та вибоїн. Під час огляду місця події здійснені відповідні заміри, складено план-схему та проведено фото-фіксацію.

За даними висновку експерта № 35 від 12.02.2021 року (а.с.138-140) у ОСОБА_5 виявлені вище перелічені тілесні ушкодження, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів, котрими могли бути частини кузова автомобіля, що рухався, з послідуючим відкиданням тіла на тупе тверде покриття.

Допитом в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_12 щодо роз`яснення зазначеного висновку, в ході якого експерт пояснив, що у потерпілого виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої скроневої кістки, закритого перелому правої виличної кістки із синцем та саднами правої параорбітальної ділянки з підшкірною гематомою правої скроні та забоєм головного мозку легкого ступеня, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, а також тілесне ушкодження у вигляді забою правого плечового суглобу з частковим пошкодженням ключично-акроміального з`єднання справа, що за своїм характером відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я. Ці тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок контактування тіла з частинами кузова автомобіля, що рухався, з послідуючим відкиданням на тупе тверде покриття, яким могло бути як дорожнє покриття із асфальту так і узбіччя покрите мучкою. При цьому сліди на тілі від контакту з автомобілем могли не проявитись. З урахуванням виду та місць розташування на тілі потерпілого тілесних ушкоджень найбільш ймовірний механізм їх виникнення, це контактування тіла з автомобілем у виді ковзання з послідуючим надання тілу прискорення та падіння як на асфальтне покриття так і на покриття із мучки.

Дані протоколу огляду автомобіля марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.145-148) свідчать, що на правій передній дверці відсутнє дзеркало заднього вигляду, проте на дверці є наявне кріплення для цього дзеркала.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/123-21/4585-ІТ від 14.07.2021 (т.1 а.с.164-168) на момент огляду вище згаданого автомобіля його рульове керування перебувало у працездатному стані та виконувало свої конструктивні функції. Ознак, які б свідчили про непрацездатність чи відмову досліджуваних систем, як на момент огляду так і до моменту ДТП не встановлено.

Даними протоколу проведення 22.06.2021 року слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 (а.с.153-159) в ході якого потерпілий спочатку розповідав, а потім показував на місці події обставини ДТП, зокрема, що він вийшов на узбіччя дороги покритого мучкою по якому рухався прямо, не змінюючи напрямку свого руху, та пройшовши приблизно 31 м на нього стався наїзд автомобілем, відносно котрого він в цей момент був обернутий задньою частиною свого тіла. Під час проведення даної слідчої дії виконані відповідні заміри, складено схеми, та здійснено фотографування.

Згідно до відомостей протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 15.07.2022 року (т.1 а.с.169-180) при приведенні зазначеної слідчої дії обвинувачений на місці події розповідав за яких обставин відбувся наїзд керованого ним автомобіля на потерпілого, зокрема, що останній рухався попереду у попутному напрямку в темпі середньої ходьби по правому краю проїзної частини дороги. Наблизившись до ОСОБА_5 на відстань 10-12 м, виявив зміну напрямку руху потерпілого ліворуч до центру проїзної частини дороги та відразу застосував екстрене гальмування з одночасним вивертанням керма автомобіля ліворуч, однак правим дзеркалом заднього виду зачепив ОСОБА_5 за сумку яку він переносив через плече на ліву сторону. Після цього ОСОБА_7 відтворив обставини ДТП в ході чого були проведені відповідні заміри, складено схеми та здійснення фотографування.

На підставу даних здобутих при проведенні з потерпілим та обвинуваченим вищезгаданих слідчих експериментів проведено авто-технічну експертизу за висновком якої № 1968/ 1088-1990 від 27.10.2022 року (а.с.183-187) встановлено наступне:

пояснення водія автомобіля ОСОБА_7 щодо описаних ним вище обставин ДТП з технічної точки зору є неспроможними, а також що, наїзд на потерпілого відбувся без гальмування автомобіля;

пояснення ОСОБА_5 про обставини наїзду на нього автомобілем з технічної точки зору не викликають сумніву та експертним шляхом не можуть бути спростовані;

в умовах даної ДТП, водію автомобіля ОСОБА_7 перед виїздом на узбіччя необхідно було переконатися, що це буде безпечно і він своїми діями не створить небезпеки для інших учасників руху, що регламентовано вимогами п.10.1 ПДР, обвинувачений мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог зазначеного пункту ПДР, в умовах даної ДТП дії водія автомобіля ОСОБА_7 не відповідали вимогам пункту 10.1 ПДР, створювали достатні умови для настання ДТП, і перебували в причинному зв`язку з її настанням.

Допитаний судом свідок ОСОБА_13 , вказав, що він перебуваючи на відстані 150-200 м від місця ДТП бачив у світлі фар як відбувся наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_7 на потерпілого, зокрема що останній рухався по проїзній частині дороги, а дійшовши до калюжі, змінив свій рух вліво, та в цей момент на нього наїхав автомобіль.

Проте суд не приймає зазначені показання свідка до уваги, а також критично оцінює вищенаведені показання обвинуваченого щодо обставин ДТП, оскільки такі свідчення цих осіб спростовуються сукупністю вище перелічених доказів, які на думку суду достовірно підтверджують, що потерпілий рухався по узбіччі дороги покритого мучкою де й стався на нього наїзд автомобілем, яким керував обвинувачений.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 інкримінується порушення ним вимог п.1.5 ПДР України, який встановлює, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

На думу суду, із об`єму обвинувачення слід виключити порушення ОСОБА_7 вищезазначеного пункту ПДР України, оскільки його положення носять загальний характер та не перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП і її наслідками, а також не сприяли виникненню інших вищезгаданих порушень ПДР України, допущених обвинуваченим.

Адвокатом ОСОБА_9 заявлено клопотання про визнання неналежним та недопустимим доказу - висновку авто-технічної експертизи № 1968/ 1088-1990 від 27.10.2022 із мотивів зазначення у вихідних даних цього висновку, що в місці ДТП наявне відокремлене праве дзеркало заднього виду від автомобіля марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 яке знаходиться на узбіччі з мучки на відстані 4,6 м від електроопори та сліди рвотних мас знаходяться на узбіччі з мучки на відстані 6 м. від електроопори, про те на план схемі до протоколу огляду місця події зображено, що вказане дзеркало знаходиться не на узбіччі з мучки, а на проїзній частині під позначкою (3). Вище згаданий висновок експерта ґрунтується на невірних вихідних даних, що в свою чергу призвело до неправильного встановлення місця зіткнення, а також зробленого експертом висновку відносно вирішення питання № 4, що в умовах даної ДТП, водію автомобіля ОСОБА_7 перед виїздом на узбіччя необхідно було переконатися, що це буде безпечно і він своїми діями не створить небезпеки для інших учасників руху, що регламентовано вимогами п.10.1 ПДР.

Прокурор, представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 заперечили дане клопотання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. (ст. 86 КПК).

За положеннями ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5)

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

В умовах воєнного стану положення цієї статті застосовуються з урахуванням особливостей, визначених статтею 615 цього Кодексу.

Як вбачається із висновку авто-технічної експертизи № 1968/ 1088-1990 від 27.10.2022 року (а.с.183-187), експерт при вирішенні поставлених для нього запитань, в тому числі і питання № 4 не брав до уваги розташування дзеркала заднього виду автомобіля в місцях зазначених слідчим у вихідних даних, або ж у протоколу огляду місця події. Свої висновки експерт обґрунтовував на підставі даних, здобутих в ході проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого та потерпілого, під час яких кожен із них розповідав та показував на місці події за яких обставин відбулась ДТП.

Таким чином суд визнає клопотання адвоката ОСОБА_9 безпідставним, та відмовляє у його задоволенню.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості та наслідки вчиненого ОСОБА_7 злочину, причини його скоєння, характер і кількість допущених ним порушень ПДР, ставлення обвинуваченого до цих порушень, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, дані про особу, сімейний та матеріальний стан, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, висновок органу пробації викладений у досудовій доповіді, думку потерпілого, який наполягав на призначенні для ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі.

Обставин, які би обтяжували або пом`якшували покарання обвинуваченого не встановлено.

З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 не визнав свою вину, не розкаявся, не відшкодував потерпілому завдану злочином шкоду, а тому обвинуваченому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів лише у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

По справі потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов в якому він просив стягнути: з Публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія "Оранта" (далі ПАТ "НСК "Оранта", а також Страхова компанія) - 10348 грн. витрат понесених ним на лікування, 517 грн. моральної шкоди; з ОСОБА_7 - 800000 грн. моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у зв`язку з вище вказаною ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебував на лікуванні під час якого за власні кошти придбавав ліки та медикаменти на загальну суму 10348 грн. ОСОБА_7 як володілець автомобіля марки "Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахував цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу у ПАТ "НСК "Оранта", а тому за положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) Страхова компанія повинна здійснити для позивача відшкодування витрат, понесених на лікування, а також моральну шкоду в розмірі 5% страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. В свою чергу обвинувачений зобов`язаний сплатити заподіяну для потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`ю моральну шкоду в розмірі 800000 грн.

В ході судового розгляду ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 позов підтримали та просили такий задовольнити.

ПАТ "НСК "Оранта" в поданому 23.05.2023 році клопотанні (т.2 а.с.14) позов заперечило, без зазначення на це мотивів, а розгляд справи просило слухати у відсутності її представника.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить із такого.

Відповідно до ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За положеннями ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього Кодексу, а згідно з ч. 1 ст. 129 КПК суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статей 3,4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. (стаття 6 Закону).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 як володільця автомобіля марки "Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ "НСК "Оранта", відповідно до поліса № АР/8407842 зі строком дії з 29.09.2020 по 28.09.2021, яким передбачено, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн., а за шкоду заподіяну майну - 130000 грн., розмір франшизи - 0.00 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана із лікуванням потерпілого, а також моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст. 23 Закону).

Стаття 24 Закону встановлює, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

За положеннями ст. 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 цього Кодексу встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом.

Статті 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З урахуванням вищенаведених законодавчих актів, суд вирішуючи заявлений цивільний позов, в межах його вимог приходить до таких висновків.

Відповідач Страхова компанія зобов`язана відшкодувати ОСОБА_5 понесені ним та документально підтверджені (т.1 а.с.40-41, т.2 а.с. 6-9) витрати на лікування в сумі 10348 грн., моральну шкоду у розмірі 5 відсотків від цієї суми, що становить 517 грн., а всього - 10865 грн.

Відповідач ОСОБА_7 , як особа з вини якої сталася ДТП внаслідок чого потерпілий зазнав ушкодження здоров`я, на підставі вищевказаних статей ЦК України зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_5 моральну шкоду.

Розмір грошового відшкодування зазначеної шкоди суд визначає відповідно до вимог ч.3 ст. 23 ЦК з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та душевних страждань яких зазнав потерпілий, їх тривалості, форми вини обвинуваченого, та враховуючи при цьому вимоги розумності і справедливості.

На думку суду у розмір моральної шкоди, яку має відшкодувати потерпілому ОСОБА_7 слід встановити в сумі 200 тисяч грн.

Представник цивільного позивача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав до суду клопотання в якому просив з метою забезпечення цивільного позову накласти арешт на автомобіль марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 та визначити місце зберігання автомобіля на території Шепетівського ВП ГУНП у Хмельницькій області до набрання вироком законної сили.

Згідно до абзацу 2 частини 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 170 арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися, зокрема з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач (ч.1 ст. 171 КПК).

Приймаючи до уваги, що судом ухвалюється рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого шкоди в розмірі 200000 грн., а тому з метою забезпечення цивільного позову слід накласти арешт на вище вказаний транспортний засіб, володільцем якого є ОСОБА_7 .

По справі прокурором заявлено позов в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Полонської міської ради Хмельницької області в якому позивач з урахуванням змін від 4.07.2023 року просив стягнути з ОСОБА_7 витрати за лікування ОСОБА_5 в КНП Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С. Говорун" із яких 20721,71 грн. стягнути на користь Національної служби здоров`я України, та 5853,73 грн. на користь Полонської міської ради.

В судовому засіданні прокурор заявлений ним позов підтримав, а відповідач не визнав.

За положеннями частин 1,3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства Полонської міської ради «Полонська міська багатопрофільна ЦРЛ ім. Н.С. Говорун» № 706 від 23.06.2023 розподіл витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 здійснювався наступним чином: за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) - 20 721, 71 грн., за рахунок коштів місцевого бюджету (комунальні послуги) 5 853, 73 грн.

Так як суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпілому спричинені тілесні ушкодження у зв`язку з чим він знаходився на лікуванні в КНП Полонської міської ради "Полонська міська багатопрофільна лікарня ім. Н.С. Говорун", на що зазначеним закладом охорони здоров`я понесені витрати в загальній сумі 26575,44 грн., а тому позов прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів в загальній сумі 5148,36 грн.

З метою забезпечення виконання вироку суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно обрати запобіжний захід до вступу вироку у законну силу у виді тримання під вартою.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 100, 170, 371, 372, ч.15 ст. 615 КПК України суд, -

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на ТРИ роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Цивільний позов потерпілого задовольнити частково.

Стягнути з з Публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія "Оранта" на користь ОСОБА_5 10348 грн. витрат на лікування, 517 грн. моральної шкоди, а всього - 10865 (десять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_5 200000 (двісті тисяч) грн. моральної шкоди.

В решті вимог позову - відмовити.

Позов прокурора задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Національної служби здоров`я України в дохід державного бюджету ( НОМЕР_3 , AT КБ «ПриватБанк» МФО 305299) кошти в сумі 20721(двадцять тисяч сімсот двадцять одну)грн. 71 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Полонської міської ради в дохід місцевого бюджету (UA0022657, ГУК у Хмельницькій області, код класифікації доходів - 24060300, , банк одержувача: Казначейство України) кошти в сумі 5853 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. 73 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім) грн.36 коп. процесуальних витрат пов`язаних із залученням у кримінальному провадженні експертів.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо визнання недопустимим доказу висновку авто-технічної експертизи - відмовити.

Для забезпечення цивільного позову потерпілого накласти арешт на речовий доказ автомобіль марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який до набрання вироком законної сили залишити на зберіганні на території Шепетівського ВП ГУНП у Хмельницькій області.

Речовий доказ частину правого дзеркала заднього виду від зазначеного транспортного засобу залишити на зберіганні у Шепетівському ВП ГУНП у Хмельницькій області разом з автомобілем марки «Рено» моделі «Рапід» реєстраційний номер НОМЕР_1 до закінчення дії арешту.

ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрати запобіжний захід тримання під вартою, арештувавши його в залі суду, та з цього ж дня обчислювати початок строку відбування покарання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

На вирок суду обвинуваченим, його захисниками, прокурором, потерпілим його представником може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а обвинуваченому та прокурору копії вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: