1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4715/22 1-кп/335/331/2023

17 серпня 2023 року м. Запоріжжя
У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 1 ст. 306 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2,3 ст. 307, ч. 3,4 ст. 321 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України.
У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , зазначивши, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та зміни запобіжних заходів обвинуваченим не зменшились та не змінились.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні проти продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту заперечували, просили суд обрати відносно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.Так, обвинувачена ОСОБА_6 з`являється у судові засідання, не впливає на інших обвинувачених та свідків.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , зазначила, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та посилалась на його незадовільний стан здоров`я, просила обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.В клопотанні також послалася на те, що ОСОБА_7 знаходиться під вартою з 23 лютого 2022 року, подальше його тримання під вартою не переслідує мети запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Однієї тяжкості злочину, у скоєнні якого він обвинувачуєтьчя недостатньо для продовження тримання під вартою У разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 буде постійно мешкати в Благодійному центрі «Обери життя», директор якого буде забезпечувати виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а саме явку до суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав захисника, та просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на незадовільний стан здоров`я.
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою на строк що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Як встановлено судом, на досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2022 року до підозрюваної ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
18.04.2022 року слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя змінено раніше обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який 15.06.2022 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 15.08.2022 року.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2022 року до обвинуваченої ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони залишати житло у період часу з 21:00 год. по 06:00 год. наступного дня, який в процесі судового розгляду було продовжено строком до 23.06.2023 року включно, та відповідно до 18.08.2023 року.
При вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу, суд виходить із наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих їй злочинів та пред`явленого обвинувачення, а також необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на обвинувачених та свідків, та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Крім того, беручи до уваги стадію судового розгляду, тривалий час перебування обвинуваченої під домашнім арештом, процесуальну поведінку обвинуваченої під час судового розгляду кримінального провадження та її особу, суд вважає, що на даній стадії судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_6 , можливо змінити умови домашнього арешту, заборонивши останній залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 24:00 години вечора до 06:00 години ранку наступного дня, строком на два місяці, тобто до 16.10.2023 року включно, з продовженням покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки, на думку суду, такий запобіжний захід забезпечить дотримання обвинуваченою процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, що були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та подальших його продовжень.
При розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд виходить з таких обставин.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Питання про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою було вирішено ще на стадії досудового розслідування. Так, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.02.2022 було застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Питання ж про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою неодноразово вирішувалося на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і їй на заміну висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є встановлення існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 цього Кодексу.
Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.
Зокрема, клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).
Частина 5 статті 199 КПК України зобов`язує суд відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до практики ЄСПЛ, яка згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» разом із Конвенцію про права людини і основоположних свобод застосовується судами як джерело права, стосовно підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, яке ґрунтується на презумпції, що після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням позбавлення волі, а тому судовим органам потрібно надати інші пояснення продовження тримання особи під вартою. Більше того, підстави подальшого тримання під вартою повинні бути чітко вказані національними судами («Єлоєв проти України», «Харченко проти України», п. 99).
Тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа «Боротюк проти України», п. 61).
У п. 62 зазначеного рішення ЄСПЛ вказав, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи та поданого прокурором клопотання, його позиція зводиться до того, що передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наразі продовжують існувати та не змінилися.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про достатню ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Зокрема, тяжкістю можливого для ОСОБА_7 покарання прокурор обґрунтовує ризик його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що, як зазначає прокурор, підтверджується тим, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватись від суду.
Дійсно, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кількох кримінальних правопорушень, зокрема, особливо тяжкого злочину.
Натомість, як зазначалося вище, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.
Більш того, у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ констатував, що ризик втечі неминуче зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, оскільки строк тримання може бути вирахуваний зі строку позбавлення волі, який може очікувати особа, якщо її визнають винною, що зменшує спокусу втечі.
Так, 23 лютого 2023 ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий по цьому кримінальному провадженню та з того часу тримається під вартою.
З огляду на тривалість судового розгляду, на протязі якого ОСОБА_7 весь час тримався під вартою, відсутні об`єктивні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують у тому ж обсязі, в якому вони були встановлені судом станом на час застосування запобіжного заходу.
Так, в обґрунтування своїх доводів щодо необхідності продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою прокурор послався на обставини інкримінованого останньому діяння, зокрема його тяжкість, тобто на обставини, викладені в обвинувальному акті, які вже неодноразово були оцінені судом під час продовження запобіжного заходу в минулих судових засіданнях. Інших або нових доводів прокурором не наведено.
Відповідно до позиції, висловленої ЄСПЛ в рішенні від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України», в якому, зокрема, цитується п. 3 ст. 5 Конвенції, де зазначено, що за спливом певного часу, лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі і судові органи зобов`язані навести інші аргументи для продовження тримання під вартою.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до обвинувального акту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в судовому засіданні обвинувачений пояснив, що фактично має намір проживати у благодійному фонді м.Дніпро, де бажає пройти реабілітацію, про це повідомив суду також представник благодійної громадської організації «Обери життя» ОСОБА_11 , а також обвинуваченому роз`яснено, що у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, і в разі невиконання покладених на нього судом обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Під час судового розгляду не встановлено випадків вчинення ОСОБА_7 перешкод у здійсненні кримінального провадження.
Крім цього, судом також враховується і тривалість перебування обвинуваченого під вартою, який в межах цього кримінального провадження тримається під вартою з 23.02.2023.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також межі пред`явленого йому обвинувачення, тривалості перебування під вартою, та обставин, передбачених ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
На переконання суду такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України.
При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується по своїй суті перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.
При цьому, норми чинного КПК України не вимагають доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Разом з цим, суд враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 січня 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленому ризику можливо шляхом застосування до обвинуваченого домашнього арешту з покладенням обов`язків.
Суд звертає також увагу на положення ч. 1 ст. 318 КПК України, п. 3 ст. 5 Конвенції про права людини і основоположних свобод, які визначають право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
На підставі викладеного, зваживши всі обставини в їх сукупності, в тому числі строк перебування обвинувачеого під вартоюсуд доходить до висновку, що запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту із, зокрема, забороною обвинуваченому залишати цілодобово житло за адресою його постійного місця проживання ( АДРЕСА_3 , за місцем знаходження благодійної громадської організації «Обери життя» ), прибувати до суду за першим викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; уникати спілкування зі свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженню.
У зв`язку зі зміною запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити з-під варти в порядку ч. 3 ст. 202 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,
Клопотання прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.
Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без використання електронних засобів контролю із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , строком на два місяці, тобто до 16 жовтня 2023 року включно.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- прибувати до суду за першим викликом;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-уникати спілкування зі свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженню.
Виконання ухвали покласти на Відділ поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181КПК України працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Визначити строк дії ухвали суду до 16 жовтня 2023 року включно.
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, шляхом заборони залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 24 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин наступного дня, строком до 16 жовтня 2023 року включно.
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , покладені на неї обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
-з`являтися до суду за першим викликом, і у призначений час;
-не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, місця роботи;
-утриматися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні, з приводу обставин вчинення кримінальних правопорушень.
Роз`яснити обвинуваченій положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якого працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, має право з`являтися в її житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань. В разі невиконання покладених обов`язків, до обвинуваченої може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Строк дії ухвали про продовження до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 16 жовтня 2023 року включно.
Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_6 .
Контроль за виконанням ухвали залишити за прокурором у кримінальному провадженні.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1