Справа № 452/1996/20
Провадження № 1-кп/452/28/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2023 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ; зареєстрованого в АДРЕСА_2 ; українця, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, - останній раз 16.06.2020р. Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин і призначене покарання особою не відбуте, -

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1; ч. 1 ст. 162; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 389 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 04.07.2020 року о 04.30год, маючи умисел незаконного проникнення до квартири АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , всупереч вимозі ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, не маючи визначених законом підстав та відповідного дозволу власника та, переконавшись, що за його діями ніхто не стежить, відчинив вікно і проник усередину вказаної квартири, де був виявлений потерпілим, чим порушив недоторканість житла останнього.

Крім того ОСОБА_9 05.09.20р. о 14.30год за місцем своєї реєстрації місця проживання по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, розуміючи протиправний характер свого діяння та його наслідки, з корисливих мотивів під час розмови із ОСОБА_5 забрав у неї мобільний телефон марки «Tecno N372» та не повернув, спричинивши останній шкоду на загальну суму 379грн. Зазначений епізод особі досудовим розслідуванням інкриміновано як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), - за ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того ОСОБА_9 08.09.2020р. за вказаним місцем проживання по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із жіночої сумки мобільний телефон марки ZTE BLADE A7 2020 imei 1: НОМЕР_1 ; НОМЕР_3 синього кольору, вартістю 2999грн, із сім-карто «Київстар» з номером НОМЕР_2 - 25грн, захисним склом ZTE BLADE А7 - 199грн та чохлом Def ZTE А7 2020 - 249грн, що належав ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3472грн.

Крім того ОСОБА_9 , будучи засудженим вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2020р. до покарання у виді 160 громадських годин та будучи 11.08.2020р. належним чином повідомленим про порядок відбуття призначеного йому покарання і про відповідальність у разі ухилення від його відбуття, отримавши направлення у СКП «Об`єднане» для відбування покарання, де згідно наказу повинен був працювати робітником благоустрою на безоплатній основі щоденно із 12.08.2020р. до 09.09.2020р. по 2 години та з 10.09.2020р. по 22.10.2020р. по 4 години, діючи умисно, без поважних причин не приступив до виконання призначеного йому покарання, чим ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Крім того ОСОБА_9 , будучи неодноразово притягнутим, а саме 20.07.2020р. та 12.08.2020р. до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2020р. визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України щодо своєї співжительки ОСОБА_7 , 25.09.2020р. о 18.40год за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_4 , маючи умисел на заподіяння фізичних та психологічних страждань, у присутності дітей вчинив конфлікт із останньою, у ході якого шарпав її за одяг та різні частини тіла, висловлювався нецензурними словами в її сторону, які принижують честь і гідність потерпілої, наніс два удари по обличчю, завдавши своїми діями психологічних страждань та погіршення якості життя, тим самим вчинив фізичне та психологічне домашнє насильство.

Крім того ОСОБА_9 за аналогічно наведених обставин щодо своєї співжительки ОСОБА_7 02.02.2021р. о 19.30год за вказаним місцем проживання по АДРЕСА_4 , маючи умисел на заподіяння фізичних та психологічних страждань, вчинив конфлікт відносно останньої та дії психологічного і фізичного насильства, що проявилися у словесних образах її нецензурними словами, які принижують честь і гідність потерпілої, умисно наносив удари руками та ногами по обличчю та тілу потерпілої, спричинивши легкі тілесні ушкодження і, завдавши їй своїми діями психологічних страждань та погіршення якості життя, вчинив домашнє насильство.

Крім того ОСОБА_9 12.07.2021р. о 09.10год, знаходячись у торговельному залі магазину «Рукавичка» у м. Самбір по вул. Богдана Хмельницького, 14а Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав із полиці магазину пляшку віскі марки Majors Reserve 40% 0,7L, вартістю 685,65грн, чим спричинив ТзОВ «Львівхолод» матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім наведеного ОСОБА_9 досудовим розслідуванням обвинувачується, що 04.10.2020р. о 16.00год в приміщенні аптеки «Нова1» по вул. Січових Стрільців, 5/1 в м. Самбір Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав із вітрини скриньку для збору коштів, яку поставила ОСОБА_11 та в якій знаходилися грошові кошти у сумі 500грн, чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму. Також ОСОБА_9 обвинувачується, що 07.05.2021р. о 15.05год із приміщення магазину «Мандарин» ТзОВ «Квадрант Рітейл» по вул. Валова, 14В в м. Самбір Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, відкрито, повторно, викрав дві банки напою «Revo» загальною вартістю 74грн, чим спричинив ТзОВ матеріальну шкоду на вказану суму. Вказані два останні епізоди звинувачення особі досудовим розслідуванням інкриміновано за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України відповідно.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним у незаконному проникненні до житла ОСОБА_4 , у таємному викраденні мобільного телефону ОСОБА_6 , в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, у вчиненні домашнього насильства двічі щодо своєї співмешканки ОСОБА_7 , у таємному викраденні пляшки віскі з магазину «Рукавичка, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 126-1 КК України. Внаслідок роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_9 суті кожного з тих перерахованих обвинувачень, суд визначив обсяг доказів, котрі будуть досліджуватися, та встановив у цій частині порядок їх обмеженого дослідження, визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_9 по вказаних інкримінованих епізодах та дослідженням документів, що характеризують його особу, оскільки присутні у залі судових засідань учасники судового провадження проти цього не заперечували, а обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 126-1 КК України кримінальних правопорушень ніким не оспорювались. Водночас судом з`ясовано чи правильно розуміють сторони кримінального провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Водночас ОСОБА_12 заперечив учинення ним відкритого викрадення чужого майна мобільного телефону ОСОБА_5 та показав, що 05.09.2020р. вони сиділи за столом у квартирі його матері з потерпілою, котра хотіла йому подякувати за те, що він захистив її напередодні, однак грошей у неї не було і вона дала йому свій мобільний телефон, щоб здати у ломбард; що він і зробив та передав їй квитанцію, щоб у подальшому можна було викупити телефон; через декілька днів ОСОБА_5 почала приходити до його дому і вимагала повернення телефону, бо інакше звернеться до поліції, телефон він їй повернув щоб не мати проблем; жодного грабежу не вчиняв, оскільки вона тоді добровільно передала йому свій телефон.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні у режимі відеоконференції, надала покази відмінні від наданих на досудовому слідстві, зокрема пояснила, що того дня на дорозі біля його будинку вона зустріла ОСОБА_9 , котрий попросив у неї телефон, щоб подзвонити і вона йому дала такий, не передбачаючи для себе інших наслідків; що далі було не пам`ятає, так як була у стані алкогольного сп`яніння; увечері вона прийшла до нього додому та сказала повернути телефон, інакше звернеться в поліцію; через декілька днів після звернення із заявою до поліції, ОСОБА_9 повернув телефон; претензій до нього не має; відносно даних показів на досудовому слідстві, що ОСОБА_9 вирвав у неї телефон, то пояснила, що тоді була у стані сп`яніння, а тому таке написала, однак у дійсності такого не було.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що ОСОБА_9 є її сином; того дня у вечірній час до неї додому прийшла ОСОБА_5 , котра говорила, що хоче віддячитися йому, так як напередодні він її захистив; вона сіла на диван, вони між собою щось говорили, вона добровільно без жодних претензій дала йому телефон, котрий обвинувачений поніс у ломбард, після чого віддав їй квитанцію чи гроші та вона пішла; у подальшому декілька раз приходила та питала де він є; говорила, щоб він віддав телефон, бо інакше піде в поліцію; додатково повідомила, що в подальшому питала ОСОБА_5 чому вона написала таке на її сина, на що та пояснила, що її заставили у поліції.

Допитана свідок ОСОБА_14 суду показала, що того дня була присутня у квартирі ОСОБА_15 , коли приходила ОСОБА_5 і говорила, щоб ОСОБА_9 віддав її телефон, однак обставин, при яких останній заволодів телефоном, вона не бачила.

Одночасно як на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні ним відкритого викрадення чужого майна сторона обвинувачення також посилається на: заяву ОСОБА_5 від 16.09.2020р., в якій вона просить прийняти міри до ОСОБА_12 , котрий у квартирі його матері, де вона гостювала вирвав з її рук мобільний телефон; інформацією із ПТ «Ломбард «Фінанс» №698/9 від 16.09.2023р., де вказано, що ОСОБА_9 у період з 05.09.2020р. по 16.09.2023р. звертався до ломбардного відділення з приводу закладу майна; протоколом проведення слідчого експерименту від 18.09.2020р. доданого до нього відеозапису на CD-диску, де убачається, що обвинувачений ОСОБА_9 розказує та показує, як саме та при яких обставинах заволодів мобільним телефоном ОСОБА_16 , а саме пояснював, що ОСОБА_5 хотіла повернути йому гроші, однак на мала та дала свій телефон, щоб здати у ломбард, однак пізніше передумала і не захотіла віддавати телефон, проте він взяв його із столу та заніс у ломбард, - котрі безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно. Прокурором у судовому засіданні таке обвинувачення підтримано та зміни обвинувачення відповідно до ст. 338, 341 КПК України до суду не надходило. Однак, аналізуючи представлені суду докази і даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків:

Виходячи із положень статті 186 КК України, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна. При цьому викрадення вважається відкритим, якщо воно вчиняється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (ст. 190 КК України).

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про практику у справах про злочини проти власності» (п.17) визначає, що обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Аналізуючи показання обвинуваченого, що він не мав умислу на заволодіння мобільним телефоном, а потерпіла добровільно віддала, що частково підтвердила сама потерпіла у судовому засіданні, що дала йому подзвонити, а потім вимагала повернути телефон, саму заяву в поліцію писала у стані алкогольного сп`яніння і не пам`ятає; показання свідка ОСОБА_15 - з яких відомо, що потерпіла не заявляла жодних претензій при передачі телефону, а вже потім приходила і казала повернути, в сукупності з дослідженими письмовими доказами - суд уважає такі суперечливими, однак такими, що підтверджують спосіб заволодіння обвинуваченим мобільним телефоном, - шляхом обману, зловживання довірою.

У ході судового розгляду повністю доведено факт добровільної передачі потерпілою ОСОБА_16 обвинуваченому ОСОБА_9 мобільного телефону, а останній вважав це вигідним для себе та, скориставшись ситуацією здав його у ломбард і отримав кошти; разом з тим жодним чином не доведено, що обвинувачений заволодів телефоном шляхом виривання з рук потерпілої, а також, що остання усвідомлювала для себе такі його дії як відкрите викрадення її майна; у свою чергу вона навпаки ствердила, що дала йому подзвонити, але він телефону не повернув.

Відтак, обвинуваченням не надало суду переконливих доказів, які б спростували дані доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , а за таких обставин суд не може погодитись із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Згідно ч. 2, 4 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частина 3 ст. 337 КПК України передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини, її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Ретельно аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, пояснення потерпілої та свідків, ураховуючи досліджені докази обвинувачення та встановлені обставини, суд не погоджується з думкою сторони обвинувачення та приходить до висновку, що дії ОСОБА_9 слід перекваліфікувати з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

По епізоду інкримінованого обвинуваченому таємного викрадення скриньки з пожертвами із аптеки, то ОСОБА_9 підтвердив факт самого викрадення, однак заперечив суму коштів 500грн, на яку вказувала потерпіла ОСОБА_11 у письмовій заяві в органи поліції; показав, що скринька була перемотана скотчем і він підпалював його запальничкою, щоб відкрити; у цей час біля нього стояв малолітній ОСОБА_17 , котрий бачив як обвинувачений витягував гроші дрібними купюрами; сума становила близько 150грн, точно не пам`ятає, оскільки декілька дрібних гривень дав самому ОСОБА_17 .

По цьому епізоду судом у присутності законного представника батька та соціального психолога допитано малолітнього свідка ОСОБА_17 , який показав, що стояв на дорозі біля аптеки; у цей час із приміщення аптеки вийшов ОСОБА_9 , котрий тримав у руках пластикову скриньку, в якій були кошти; обвинувачений відкрив її та у його присутності порахував, було приблизно 150грн; купюри були дрібні - по 5, 10грн і одна 50грн купюра, сто гривневої купюри не було; декілька гривень копійками, точно не пам`ятає суми, можливо 35грн дав йому, а решту обвинувачений ОСОБА_9 забрав собі.

Стороною обвинувачення на доведення вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України надано також письмові докази, які досліджені у судовому засіданні, зокрема: заяву потерпілої ОСОБА_11 , котра звернулася до Самбірського РВП із заявою про таємне викрадення скриньки для збору коштів онкохворої дитини; зазначено у ній про суму, яка становить близько 500грн; протокол огляду предметів від 16.10.2020р., а саме диску із записом камер відеоспостереження аптеки «Нова №1», який безпосередньо переглянуто у судовому засіданні та, з якого встановлено, що ОСОБА_9 викрав скриньку із пожертвами із аптеки, однак повноту її вмісту чітко не видно; прокол огляду предметів від 16.10.2020р. - пластикового контейнеру із фотографією особи чоловічої статі та надписом «Терміново!Збір коштів!», на даному контейнері наявна прямокутна кришка, на якій вирізаний отвір для кидання грошових коштів; кришка обмотана прозорою клейкою стрічкою по периметру.

Потерпіла ОСОБА_11 на неодноразові виклики до суду не з`являлася, на сьогодні також у судове засідання не прибула і телефонограмою підтвердила, що на час воєнного стану перебуває за межами України, на електронну адресу місцевого суду це письмово підтвердила; водночас щодо неї судом винесено ухвалу про доручення встановлення місця її перебування, однак така не була виконана, тобто судом уживались всі можливі та вичерпні заходи для безпосереднього допиту такої потерпілої, відтак суд позбавлений можливості встановити суму, яка містилася у скриньці. Ураховуючи те, що скринька була щільно закрита (перемотана скотчем), тобто відкритого доступу до її наповнення не було, а також те, що як обвинувачений так і свідок дали послідовні покази, що там знаходилося приблизно 150грн, а тому суд бере такі дані до уваги та критично ставиться до пред`явленого обвинувачення в частині суми викраденого.

Таким чином із приводу пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України суд приходить до наступного висновку:

Вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та частини 2 статті 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Приписом частини 3 статті 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо кого їй пред`явлено обвинувачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Кобець проти України» (заява N16437/04, 14 лютого 2008 року, п.43); «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, заява N25657/94, 10 липня 2001 року, п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Вищенаведені сумніви щодо суми викраденого тлумачаться в даному випадку на користь обвинуваченого та свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, та відповідно про відсутність складу (об`єкта) злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України; відтак по даному епізоду особа підлягає виправданню.

Даючи оцінку цьому епізоду крадіжки та розглядаючи спірну суму коштів, суд також аналізує малий період знаходження скриньки в аптеці, загально відому ситуацію в Україні про скрутне матеріальне становище людей і безпосередньо жертводавців, а в даному випадку покупців - відвідувачів аптеки, де як правило у скриньку для пожертв в основному та знову ж таки ймовірно кидались дрібні кошти як решта від продавця.

По даному епізоду судом допитано свідка ОСОБА_18 , котра підтвердила, що дозволила ОСОБА_11 розмістити скриньку для пожертв «Для Левчика» та потім їй стало відомо, що скринька була кимось викрадена із аптеки «Нова 1» і вона переглядала відеозапис, де суми коштів не було видно, а до того скринька в аптеці перебувала декілька (чотири - п`ять) днів.

Інших доказів викрадення скриньки з грошима не було суду представлено і здобути вже неможливо; вмісту її викраденого встановити в будь-який інший спосіб також неможливо, а на переконання суду брати до уваги вказану суб`єктивно визначену потерпілою ОСОБА_11 суму коштів у п`ятсот гривень однозначно не можна, оскільки питання зібраної та вмістимої суми завжди матиме відносний, а не точний характер якщо не був здійснений перерахунок.

Стосовно інкримінованого епізоду обвинуваченому відкритого викрадення чужого майна, - двох пляшок напитку «Рево» із магазину «Мандарин», то ОСОБА_9 своєї вини не визнав та показав, що умислу на таке в нього не було, знаходячись в магазині він узяв дві пляшки цього напою, а гроші в сумі 100грн дав ОСОБА_19 розрахуватись.

Допитана судом свідок ОСОБА_20 надала наступні показання, що бачила як ОСОБА_9 брав із прилавка дві банки напитку «Рево», потім вона за ним спостерігала, оскільки він із своєю товаришкою дивно себе поводив, при цьому інша продавець також за ними дивилась; потім раптово покинув магазин і втік, а вони затримали ОСОБА_21 та викликала охорону і поліцію.

Свідок ОСОБА_8 суду аналогічне показала і уточнила, що про крадіжку вони із ОСОБА_20 переконались, коли переглянули відеозапис події.

Безпосередньо обвинувачений ОСОБА_9 суду показав, що був із ОСОБА_22 та дав їй сто гривень перед тим розрахуватись за «Рево»; у зв`язку з чим раптово покинув магазин не пригадує, а увечері того дня дізнався про задокументовану крадіжку та приходив до магазину розрахуватись, але вже не було відповідального продавця.

Крім того стороною обвинувачення на підтвердження вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України як відкритого викрадення чужого майна, вчинене повторно, суду представлено:

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 14.05.2021 року було зареєстроване кримінальне провадження №0000145 за ч. 2 ст. 186 КК України;

-Заяву ОСОБА_8 , котра просить прийняти міри до невідомої особи, яка 04.05.2021р. вчинила крадіжку алкогольного напою «Рево» в кількості 2 пляшки з магазину «Мандарин», в якому вона працює адміністратором;

-Заяву заступника начальника СВ Самбірського РВП ОСОБА_23 про приєднання до матеріалів кримінального провадження відеозаписів з камер внутрішнього відеоспостережння в магазині «Мандарин», на яких зафіксовано факт викрадення двох пляшок алкогольного напою «Рево» та CD-диск;

-Довідку від 04.05.2021р. про вартість викраденої продукції, сума крадіжки становить 74грн.

Сторона захисту наполягала по даному епізоду на відсутності складу в діях ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, виходячи з того, що обвинувачений вчинив саме таємне викрадення чужого майна, оскільки вийшов з магазину і зміг розпорядитися викраденим та не був ніким затриманий, а з огляду на вартість викраденого, його дії не підпадають під кримінальну відповідальність.

Аналізуючи представлені суду наведені докази та даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд приходить до наступного:

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК України по даному епізоду, по котрому він своєї вини не визнав, то суд робить висновок з урахуванням роз`яснень, котрі містяться у пунктах 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з котрими крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені та оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування залежно від характеру насильства чи погрози як грабіж чи розбій.

До самих показань ОСОБА_9 , наданих ним у судовому засіданні, що він взагалі не викрадав, а дав кошти особі, яка з ним була присутня у магазині, суд відноситься критично та вважає обвинувачений своїми показаннями про невизнання вини має намір пом`якшити відповідальність чи уникнути її за вчинене та використав таке поводження як спосіб захисту, з огляду на те, що із переглянутого у судовому засіданні відео із камер спостереження вбачається, що ОСОБА_9 не виходив із магазину через касу, де саме проводиться оплата за товар, а використав інший спосіб, щоб непомітно вийти із магазину, відеокамера того як він покидав магазин не зафіксувала.

Разом з тим дії ОСОБА_9 як крадіжка одразу не були помічені працівниками магазину «Мандарин», а його поведінка лише здавалася їм підозрілою з огляду на те, що працівник магазину слідкувала за ним, однак жодних дій щодо можливого виявлення викраденого не вчиняла, що свідчить про те, що вона не усвідомлювала факту самого викрадення майна. У ході перегляду відео з камер спостереження у судовому засіданні, з якого видно, що ОСОБА_9 бере із прилавку напиток «Рево» дві банки, далі ходить із ним поміж прилавками, за ним як і за ОСОБА_24 більш уважно спостерігає продавець-адміністратор ОСОБА_8 , потім він швидко виходить із магазину, тримаючи в руках викрадене і надалі скривається у невідомому напрямку; після чого виходить працівниця магазину, однак нікого не виявивши повертається назад; тобто ОСОБА_9 не був ніким виявлений ні в той момент коли викрав, ані в момент як він покинув магазин із викраденим, а сам факт викрадення вже встановлено в ході перегляду працівниками відео із камер спостереження; працівник магазину не бачила як він тікав, не вимагала зупинитись та повернути викрадене майно. У свою чергу ОСОБА_9 усвідомлюючи, що його дії не помічені працівниками вказаного магазину та суб`єктивно із його позиції не сприймаються ним як викрадення з метою заволодіння майном, побіг із викраденим у невідомому напрямку та розпорядився майном.

Наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , викрадаючи майно потерпілого, робив це непомітно, після чого не усвідомлював, що його можливо помітили працівники магазину та мав реальну можливість розпорядитися викраденим, а відтак вчинив крадіжку. Жодних достовірних доказів, які б спростовували такий висновок суду, не встановлено і, при цьому в сукупності судом узято до уваги час і місце вчинених особою дій, викрадене майно і його незначну порівняно вартість, безпосередньо саму особу ОСОБА_9 і його тоді поведінку, що все разом жодним чином не вказує на грабіж, а виключно та однозначно на крадіжку. Із урахуванням визначеної вартості викрадених ОСОБА_9 двох банок напою «Рево», а саме 74грн, то за такі його дії передбачена відповідальність за ст. 51 КУпАП, - що свідчить про відсутність кримінально-караного діяння.

Тому дослідивши всі представленні суду докази стосовно цього інкримінованого особі обвинувачення, суд приходить до висновку, що в цій частині обвинувачення ОСОБА_9 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України слід виправдати, через не доведення, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Аналіз зібраних та перевірених у судовому засіданні безпосередньо доказів свідчить про те, що у діях обвинуваченого ОСОБА_9 наявні склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 126-1 КК України; і при цьому суд переконаний, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за вказаними статтями чинного на час їх скоєння КК України, - як незаконне проникнення до житла, таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, двічі у вчиненні домашнього насильства; а також суд переконаний у винності особи за ч. 2 ст. 190 КК України, що невірно було кваліфіковано досудовим розслідуванням по епізоду від 05.09.20р. про незаконне заволодіння телефоном ОСОБА_5 , де дійсно відбулось заволодіння особою чужим майном шляхом обману, повторно, умисно і з корисливих мотивів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень та судимість його не погашена; на обліку в психіатричному відділі Самбірської ЦРЛ та в наркологічному кабінеті не перебуває, скарг по місцю проживання на нього не поступало.

Обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів; обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому є вчинення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до вимоги ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд ураховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та сукупність усіх обставин, що їх характеризують, зокрема умисну форму вини, спосіб вчинення кожного з кримінальних правопорушень, мотиви кримінальних правопорушень, а також особу зазначеного обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав, відшкодував завдані ним збитки потерпілим ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ; залишилось невідшкодованою сума коштів 685,65грн. по епізоду крадіжки спиртного у ТзОВ «Львівхолод»; обвинувачений ОСОБА_9 на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, ніде не працює, він раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі й за вчинення кримінальних правопорушень з корисливих мотивів проти власності, окрім того має невідбуте покарання у виді 160 годин громадських робіт.

Із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності із позиціями сторони захисту і безпосередньо обвинуваченого, потерпілих, сторони обвинувачення; із урахуванням особи ОСОБА_9 , його поведінки під час та після вчиненого; його сумнівного стану здоров`я (відкрита форма туберкульозу); наслідки та обставин вчиненого особою, - суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі та визначити особі остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виправлення засудженого можливе лише за реального відбування покарання; підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд не вбачає, як і не вбачає підстав для звільнення його від остаточно призначеного у подальшому покарання на підставі ст. 75 КК України. Оскільки ОСОБА_9 був засуджений 16.06.2020р. Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин і призначене покарання особою не відбуте, тому остаточне покарання йому необхідно визначити у перерахунку на позбавлення волі 20(двадцять) днів на підставі ч. 1 ст. 72 та за ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_9 покарання за цим вироком приєднати покарання невідбуте за попереднім вироком. У свою чергу потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 поклалися на розсуд суду, потерпіла ОСОБА_7 просила його суворо не карати, що враховується судом при призначенні покарання; строк відбуття покарання особі слід рахувати з моменту обрання запобіжного заходу та його фактичного затримання, - із 08.09.21р.

Цивільного позову у встановленому законом порядку не заявлено; судових витрат по справі немає; питання речових доказів згідно постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 126-1 КК України та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України - обмеження волі на строк 1(один) рік;

-за ч. 2 ст. 190 КК України - позбавлення волі на строк 1(один) рік 6(шість) місяців;

-за ч. 2 ст. 185 КК України - позбавлення волі на строк 1(один) рік 9(дев`ять) місяців;

-за ч. 2 ст. 389 КК України - обмеження волі на строк 6(шість) місяців;

-за ст. 126-1 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік 9(дев`ять) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 72, ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_9 покарання за цим вироком, приєднати покарання невідбуте за вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2020р. та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 1(один) рік 9(дев`ять) місяців 20(двадцять) днів.

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України та його виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати із 8 вересня 2021 року.

Скасувати накладений арешт на вилучене майно згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.07.2020 року.

Речові докази: мобільний телефон марки «Нокіа», пачку сигарет «Мальборо», - повернути потерпілому ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки ZTE BLADE A7 2020 imei 1: НОМЕР_1 синього кольору, - вважати ти повернутим потерпілій ОСОБА_6 ; договір про заставу «Ломбард скарбниця», три DVD-диски із відеозаписами залишити у матеріалах справи; пластиковий контейнер для збору коштів, що належав потерпілій ОСОБА_11 , - знищити після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до відбуття особою покарання за цим вироком стосовно ОСОБА_9 залишити тримання під вартою.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, котрі ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження котрих було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, - окрім пов`язаних епізодів із перекваліфікацією (ч. 2 ст. 186 на ч. 2 ст. 190 КК України, - потерпіла ОСОБА_5 ) та виправданням особи (ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, - потерпіла ОСОБА_11 і відповідно магазин «Мандарин»).

Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору і роз`яснити, що інші учасники мають право отримати копію вироку в суді; копію вироку надіслати учасникам справи, котрі не були присутні при його ухваленні (і ч. 15 ст. 615 КПК України).

Суддя