ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1069/23 Справа № 188/1146/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу прокурора Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , подану на ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року, якою частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невчиненні процесуальних дій та зобов`язано слідчого СВ ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області повідомити про підозру ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000302 від 03.12.2012, -

встановила:

Ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невчиненні процесуальних дій та зобов`язано слідчого СВ ВП № 4 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області повідомити про підозру ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000302 від 03.12.2012 року.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що слідчий, ухвалюючи рішення про відмову у клопотанні представника потерпілого про повідомлення про підозру за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, мотивував його, пославшись на необхідність дослідження неіснуючого доказу та ігноруючи вже встановлені факти і наявні у матеріалах кримінального провадження докази.

За таких обставин постанова слідчого у цій частині є невмотивованою і незаконною, а рішення про відмову у клопотанні представника потерпілого про повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні є таким, що порушує право потерпілого на захист від протиправних дій стосовно належного йому майна.

Не погодившись з вказаним рішенням, прокурор звернувся до суду з апеляційною скаргою, якою просить ухвалу слідчого судді скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосувнням закону України про кримінальну відповідальність та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_10 відмовити.

В обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не було дотримано вимог чинного законодавства, а саме судом не взято до уваги зміни до КПК України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу україни, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017. Відповідно до вищезазначеного нормативно-правового акта положення п.10 ч.1 ст.303 КПК вводяться в дію через 3 місяці після набрання чинності цим актом. Вони не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, щодо яких відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після 16.03.2018 року. Прокурор посилається на те, що скарга не підлягає розгляду по суті через те, що закон, яким надано право оскаржувати її, не поширюється на те кримінальне провадження, в якому вона винесена.

При цьому прокурор вказує, що слідчий суддя в ухвалі від 24 листопада 2022 року зобов`язав слідчого винести конкретне процесуальне рішення повідомити про підозру ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000302 від 03 грудня 2012 року, чим вийшов за межі своїх процесуальних повноважень щодо розгляду скарги на бездіяльність слідчого, які визначені положеннями ст. 307 КПК України, та таким чином втрутився в дискреційні повноваження слідчого та прокурора, передбачені статтями 276, 278 вказаного Кодексу, отже постановив рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законом.

Також прокурор посилається на той факт, що слідчим суддею безпідставно зроблено однозначний висновок про те, що третейська угода від 13.04.2012 року є підробленим документом, оскільки в матеріалах кримінального провадження відповідні висновки експерта відсутні.

Крім того, зазначає про те, що вказівка в ухвалі слідчого судді на належне повідомлення судом сторони обвинувачення щодо часу та місця розгляду скарги адвоката ОСОБА_10 не відповідає дійсності, оскільки до Першотравенської окружної прокуратури будь-які повідомлення щодо наведеного не надходили, а про результати розгляду скарги стало відомо під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній доводів, думку потерпілого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним (ухвалене компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим КПК України), обґрунтованим (ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу) та вмотивованим (ухваленим із наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення).

Переглядаючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що зазначених вище вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Керуючись положеннями, а саме ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, в провадженні слідчого відділення відділення поліції №4 Синельниківського районного управлиння поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302 від 03.12.2012 року.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частина 1 статті 303 цього Кодексу містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, у разі, якщо слідчий суддя прийняв рішення, яке не передбачено КПК, бо не узгоджується з положеннями ст. 304 КПК стосовно його повноважень, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження належить виходити з приписів ст. 9 КПК України, яка розкриває принцип законності кримінального провадження та в частині шостій установлює, що, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК), а її зміст розкрито у ст. 24 КПК, згідно з частиною першою якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. У цьому кримінальному провадженні Верховний Суд України сформулював висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого, у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справах № № 237/1459/17 та 243/6674/17-к.

Відповідно до положень ст. 307 КПК України, слідчий суддя розглянувши подану скаргу має прийняти одне з нижченаведених рішень:

1) скасувати рішення слідчого;

2) зобов`язати слідчого вчинити певну дію;

3) зобов`язати припинити певну дію;

4) відмовити в задоволенні скарги.

При цьому кримінальний процесуальний закон не надає слідчому судді повноважень вторгатися в дискреційні повноваження слідчого та прокурора в кримінальному провадженні, визначені положеннями статтями 276, 278 КПК України.

Повідомленням про підозру є система процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

За змістом ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що одним із етапів процедури здійснення повідомлення про підозру особі є етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 цього Кодексу, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру.

Вищезазначене свідчить проте, що право прийняття рішення про повідомлення особи про підозру належить до дискреційних повноважень слідчого та прокурора в кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зобов`язав слідчого вчинити процесуальну дію, а саме повідомити про підозру ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000302 від 03 грудня 2012 року, чим вийшов за межі своїх процесуальних повноважень щодо розгляду скарги на бездіяльність слідчого, які визначені положеннями ст. 307 КПК України.

Апеляційним судом встановлено факт втручання слідчим суддею в дискреційні повноваження слідчого, визначені положеннями статтями 276, 278 вказаного Кодексу.

Так, однією із засад кримінального провадження є засада диспозитивності. Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

У зв`язку з встановленими апеляційним судом обставинами, колегія суддів визнає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, яка у відповідності до вимог ч. 6 ст. 9, п. 6 ч. 3 ст. 407, 412, 415 КПК, підлягає скасуванню з поверненням даної скарги захисника ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невчиненні процесуальних дій слідчому судді до суду першої інстанції для прийняття слідчим суддею процесуального рішення у межах своїх процесуальних повноважень.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Першотравенської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року скасувати.

Скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_8 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невчиненні процесуальних дій - направити на розгляд слідчому судді для прийняття процесуального рішення в порядку діючого КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4