УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2023 року

м. Київ

справа № 205/7939/21

провадження № 51-2148ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2023 року і

встановила:

вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня

2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України - дев`ять років позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна;

-за ч. 1 ст. 263 КК України - чотири роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_4 , за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на проведення судової експертизи зброї та судової трасологічної експертизи.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська від 23 липня 2021 року, скасовано та вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2023 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

За вироком суду 09.07.2021 року ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із не встановленою особою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосування насилля, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, приблизно о 06 годині 40 хвилин прибули до СТО, розташованого по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 , діючи згідно відведеній йому ролі, побачив потерпілого ОСОБА_6 , майно якого співучасники злочину визначили, як об`єкт свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_4 , притримуючись відведеній йому ролі разом з невстановленою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, після чого діючи умисно, з корисливих мотивів з метою подавлення волі потерпілого, направив предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет в бік потерпілого, та здійснив постріл у ліву ногу потерпілого ОСОБА_6 , тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: синця та рани тильної поверхні лівої стопи. Потерпілий ОСОБА_6 , розуміючи, що до нього застосовується насильство небезпечне для життя та здоров`я, намагався укритись у службовому приміщенні СТО, розташованого за адресою АДРЕСА_1, зайшовши на територію СТО.

Продовжуючи свої злочинні дії, того ж дня, тобто 09.07.2021 року, ОСОБА_4 та невстановлена особа, не зупиняючись на досягнутому, дотримуючись єдиного спільного злочинного умислу, спрямованого на здійснення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосування насилля, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, зайшли за потерпілим ОСОБА_6 у службове приміщення СТО, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 , діючи згідно відведеній йому ролі, тримаючи в руках предмет схожий на пістолет, знайшов потерпілого ОСОБА_6 у службовому приміщенні, при цьому, співучасник злочину, який не встановлений, діючи згідно відведеній йому ролі, став поруч з ОСОБА_4 , не даючи потерпілому піти з місця, тим самим позбавив останнього можливості чинити опір. Далі, ОСОБА_4 взяв зі столу грошові кошти в сумі 4500 грн., які лежали на столі ОСОБА_6 , при цьому, ОСОБА_6 , сприймаючи погрози ОСОБА_4 та невстановленої особи, як реальні, такі, що загрожують його життю та здоров`ю, не став чинити опір діям ОСОБА_4 та невстановленої особи, в результаті чого ОСОБА_4 та співучасник злочину, який не встановлений, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_6 у розмірі 4500 гривень, тим самим вчинили напад з метою заволодіння майном гр. ОСОБА_6 , поєднаного із застосування насилля, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, чим спричинили потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4500 гривень.

Далі, 09.07.2021 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_4 та невстановлена особа, знаходячись на території СТО по АДРЕСА_1, побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_7 , після чого прослідував за потерпілим ОСОБА_7 до приміщення службового кабінету, куди стороннім вхід був заборонений, дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет та умисно здійснив постріл спочатку у ліву ногу потерпілого ОСОБА_7 , після чого у праву, тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: ран та садна лівої стопи та правої гомілки з набряком та гіперемією м`яких тканин навколо. В цей час ОСОБА_4 побачив, що на території СТО розташовані камери відеоспостереження та почав шукати, де знаходяться дроти живлення, та наказав ОСОБА_7 перейти до іншого приміщення. Перебуваючи в іншому приміщенні, ОСОБА_4 висмикнув дроти живлення камер відеоспостереження в приміщенні, після чого разом із співучасником злочину, не встановленою особою, покинули місце вчинення ними злочину, територію СТО, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи умисел, спрямований на придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, у невстановлений час та місці, у невстановленої особи, розуміючи, що не має передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Положення про дозвільну систему (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від

12 жовтня 1992 р. № 576 з наступними змінами), Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 р. № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13 квітня 1999 р. № 292), придбав пістолет з маркуванням «EKOL Majarov» cal 9 mm P.A.K. серійний номер № НОМЕР_1 , після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, став зберігати його при собі та пересуватись вулицями міста Дніпра, в результаті чого переніс пістолет за місцем свого постійного проживання, а саме - за адресою:

АДРЕСА_2 , розуміючи, що на вказану вогнепальну зброю не має дозвіл, тим самими почав незаконно зберігати вогнепальну зброю, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 21.07.2021 року у період часу з 06:53 години до 08:17 години в ході проведення санкціонованого обшуку співробітниками Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою:

АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет з маркуванням «EKOL Majarov» cal 9 mm P.A.K. серійний номер

№ НОМЕР_1 - який відповідно до висновку експерта

№СЕ-19/104-21/23362-БЛ є короткоствольною вогнепальною зброєю - гладкоствольним пістолетом калібру 9 mm Р.А., виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета «EKOL Majarov» cal

9 mm P.A.K. серійний номер № НОМЕР_1 , виробництва Туреччини. Внаслідок переробки, конструкція пістолета дозволяє проведення пострілів способом роздільного заряджання з використанням сигнального патрону калібру 9 mm Р.А. Кnall та сферичної кулі з металевого сплаву на основі свинцю, при цьому забезпечується достатня вражаюча здатність стріляних куль для ураження цілі - заподіяння людині чи тварині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень, який ОСОБА_4 незаконно зберігав до

21.07.2021 року, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 висуває вимогу про зміну судових рішень через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність. Посилається у скарзі на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, а також на неповноту судів обох інстанцій при розгляді справи, невідповідність покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 . Вказує, що з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно, на обліку у лікаря психіатра і лікаря нарколога не перебуває, частково визнав свою вину і щиро розкаявся, та обставин провадження, суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_4 менш суворе покарання в межах санкції статті, тому з огляду на викладені обставини, на переконання захисника, ухвала підлягає зміні.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у ОСОБА_4 була відсутня мета на заволодіння чужим майном, оскільки йому не було відомо про наявність грошових коштів у потерпілих, а сторона обвинувачення підтвердити або спростувати показання двох потерпілих належними і допустимими доказами не змогла та інших доказів, які б прямо або непрямо підтверджували існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, у сторони обвинувачення немає, що вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України. Вважає, що дії ОСОБА_4 повинні бути перекваліфіковані з ч. 3

ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї.

Зазначає, що допитані потерпілі та свідки у цьому провадженні під час судового слідства надати будь-які відомості щодо обставин заволодіння обвинуваченим належного ОСОБА_8 майном, як обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, пояснити нічого не змогли. При цьому, свідчення, надані потерпілими на досудовому розслідуванні та у суді різняться і є сумнівними щодо доведеності вини ОСОБА_4 в частині вимагання та заволодіння коштами, а тому тлумачаться на його користь. Водночас вказує, що судом не було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_9 , чим, на його думку, було надано перевагу свідкам сторони обвинувачення та порушено принцип змагальності.

Посилається на недопустимість як доказу протоколу огляду місця події від

22 липня 2021 року, в зв`язку із тим, що предметом огляду був спец. пакет

№ SUD2047032, в якому знаходиться предмет, схожий на пістолет, однак з невідомих підстав працівником поліції без участі обвинуваченого чи захисника було здійснено його відкриття та у подальшому направлено на експертизу, відповідно до якої встановлено, що "наданий пістолет виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального пістолета та придатний до пострілів".

Зауважує, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом, і не надав умотивовані відповіді на усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, а тому оскаржувані вирок та ухвала не відповідають вимогам статті 370 КПК України і не можуть бути залишені в силі.

Мотиви Суду

Перевіривши аргументи, викладені в касаційній скарзі захисника, а також надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 187 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Частина 3 статті 187 КК України передбачає кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), зокрема за вчинений за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення.

Вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього кримінального правопорушення декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовленість досягається словами, жестами, умовними знаками, а іноді поглядами як за тривалий час до початку вчинення кримінального правопорушення, так і за кілька годин, хвилин чи секунд. Початком вчинення кримінального правопорушення вважається початок виконання об`єктивної сторони. Усі погодження до початку замаху є попередніми. При цьому, під час вчинення кримінального правопорушення кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 року у справі № 225/8066/19, провадження № 51- 5447км20).

Указані обставини, які встановлено судом першої інстанції, не було спростовано під час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Так, суд апеляційної інстанції в судовому рішенні послався на конкретні дані, що містяться у кримінальному проваджені та свідчать про правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильну кваліфікацію дій засудженого та доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 187 КК України. Та вказав, що вина обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.07.2021 року, постановою про об`єднання кримінальних проваджень від 21.07.2021 року, протоколом огляду від 13.07.2021 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2021 року, висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1643 від 12.07.2021 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.07.2021 року, висновком спеціаліста судово-медичного експерта №1641 від 12.07.2021 року, протоколом огляду від 13.07.2021 року.

Суд апеляційної інстанції, провівши аналіз доказів і доводів сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_4 до нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше приміщення та перекваліфікації його дій з ч. 3

ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України, яка передбачає покарання за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчинені групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї, зробив висновок, що вони не заслуговують на увагу.

Згідно правової позиції, сформульованої в постанові Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к), безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Отже, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене метою заволодіння чужим майном, чи неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Апеляційний суд вказав, що посилання захисника на те, що у обвинуваченого була відсутня мета на заволодіння чужим майном, оскільки йому не було відомо про наявність грошових коштів у сумі 4 500 гривень у потерпілих, є необґрунтованими та спростовується зазначеними поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , які узгоджуються з іншими доказами у цьому провадженні, дослідженими судом. При цьому, будь-яких підстав для обмови обвинуваченого потерпілий ОСОБА_6 не мав, та стороною захисту у своїй скарзі такі обставини наведені не були.

У зв`язку тим, що зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, судами встановлені правильно, доводи захисника ОСОБА_5 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 296 КК України не є слушними.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, щодо пояснення потерпілих, наданих на досудовому розслідуванні та у суді різняться, є неспроможними, оскільки, як убачається з судових рішень, суд обґрунтував вирок лише тими доказами, які досліджував безпосередньо та не брав до уваги пояснення потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані ними на стадії досудового розслідування.

У касаційній скарзі захисник вказує на недопустимість протоколу огляду місця події від 22 липня 2021 року. Однак, як встановив апеляційний суд, такий довід не заслуговує на увагу, оскільки огляд предмету, вилученого під час проведення обшуку у встановленому законом порядку, було проведено згідно до вимог закону, а обов`язкова участь підозрюваного та захисника не передбачена. При цьому, із заявами про оскарження неправомірних дій органів досудового розслідування захисник у встановленому законом порядку не звертався.

Щодо посилання захисника на те, що судом не було допитано свідка сторони захисту ОСОБА_9 , то вони є необґрунтованими, оскільки судом неодноразово відкладалися судові засідання та надавався час стороні захисту для забезпечення явки цього свідка, враховуючи й ті обставини, що свідок ОСОБА_9 перебував на військовій службі у ЗСУ, проте останній до суду так і не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, належним чином перевіривши доводи та встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, висновував, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 зазначених кримінальних правопорушень та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 187 КК України. При цьому, всім наявним доказам суд, відповідно до вимог КПК України, дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Убачається, що під час призначення покарання суд належним чином дотримався вимог ст. 65-67 КК України стосовно загальних засад призначення покарання та призначив покарання з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого та обставин, що обтяжують покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції обране обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого злочину, з його реальним відбуванням, є виваженим щодо приведених вище обставин, наслідків вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів та відповідає вимогам ч. 2 ст. 50 КК України.

Доводи поданої касаційної скарги ідентичні доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , які суд апеляційної інстанції дослідив та обґрунтовано надав на них відповіді.

За таких обставин переконливих аргументів, які би ставили під сумнів законність судових рішень та вмотивованість їх висновків з питань істотного порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність скаржником у касаційній скарзі не наведено і таких даних із змісту судових рішень не вбачається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 січня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3