Справа № 559/2686/21
Провадження № 1-кс/559/442/2023
УХВАЛА

"13" липня 2023 р. м.Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі слідчої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність та постанову слідчого Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 23.05.2023,

ВСТАВНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_4 просив визнати протиправною бездіяльність слідчої Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 щодо не ознайомлення його з правами та ообов`язками потерпілого після подачі (реєстрації) заяви про скоєння кримінального злочину, а також скасувати її постанову від 23.05.2023 у кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 про відмову в визнанні потерпілим. В обґрунтування посилається на те, що слідча не виконала п. 2 ч.5 ст. 110 КПК України. Єдиною підставою для відмови в визнанні його потерпілим стало те, що в кримінальному правопорушенні склад формальний, що не передбачає заподіяння будь-якої шкоди потерпілому, а тому відсутня особа потерпілого. При цьому, КК України не містить такого поділу кримінальних правопорушень, а він вважає себе потерпілим згідно ч.2 ст.55 КПК України, бо йому завдано моральної та фізичної шкоди внаслідок засудження, на його думку, на підставі завідомо недостовірного висновку експерта та його неправдивих показань. Він подав заяву про вчинення злочину 18.02.2019. Водночас, слідча допустила протиправну бездіяльність, на думку скаржника, бо після внесення відповідних відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 18.02.2019, всупереч ст. 55 ч. 2 КПК України, не вручила пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, і всупереч ч. 1 ст. 214 КПК України не надала витяг з ЄРДР. Але статус потерпілого він мав, бо згідно ч. 2 ст. 55 КПК права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті. Відмови в визнанні потерпілим винесено не було, а навпаки в постанові слідчої від 06.10.2021 остання частково задовольнила клопотання його адвоката як представника потерпілого. Також в ухвалах слідчого судді за результатами розгляду його скарг та адвоката як представника потерпілого констатовано його статус потерпілого. Проте в постанові слідчої, всупереч п. 2 ч.5 ст. 110 КПК України не має жодних обставин, встановлених слідством, які давали очевидні та достатні підстави для скасування статусу потерпілого й надалі вважати його особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України.

Скаржник у судовому засіданні підтримав свою скарг та просить її задовольнити. Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечує проти задоволення скарги та просить відмовити, бо вона безпідставна і складу кримінального правопорушення немає.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження №0005411 від 04.09.2019 за ознаками ч.1 ст. 366 та ч.1 ст. 384 КК України зроблено висновок, що її необхідно задовольнити частково.

Перш за все, слідчий суддя зауважує, що ст. 303 КПК визначено, яке саме рішення, дія чи бездіяльність слідчого чи прокурора може бути оскаржена до слідчого судді, ст. 304 КПК України визначає строк оскарження - 10 днів з моменту прийняття рішення, допущення бездіяльності або отримання постанови, а 307 КПК України визначено, якою може бути ухвала за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність. В цій скарзі строк на оскарження постанови слідчого не минув, оскільки вона отримана скаржником 02.06.2023, а скарга подана 06.06.2023. Щодо визнання протиправною бездіяльності слідчої, яка полягає у не наданні пам`яткі про права та обов`язки потерпілого та витягу з ЄРДР впродовж 24 годин з моменту реєстрації кримінального правопорушення, що відбулась 04.09.2019, то з того часу минуло майже чотири роки. По суті, скаржник просить констатувати, що бездіяльність слідчої протиправна, але з клопотанням про поновлення пропущеного строку на оскарження не звертається. Крім того, не в компетенції слідчого судді за результатами розгляду скарги визнавати дії, рішення чи бездіяльність протиправною, оскільки згідноі ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя вправі ухвалити рішення про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в частині визнання бездіяльності слідчої протиправною слідчий суддя відмовляє.

Проте в частині скасування постанови слідчої про відмову в визнанні потерпілим слідчий суддя скаргу задовольняє і рішення слідчого скасовує. Дійсно, суд переконався, що в кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 за ознаками ч.1 ст. 366 та ч.1 ст. 384 КК України, яке ініційоване саме скаржником ОСОБА_4 , а відомості внесені в ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді за результатами розгляду його скарги на невнесення, останній фактично користувався правами потерпілого. Так, він вказував, що вважає, що саме йому завдано моральної та фізичної шкоди ймовірним кримінальним правопорушенням та чому, просив його розслідувати, неодноразово його адвокат як представник потерпілого зверталась із клопотанням до слідчого, реалізуючи права за ст. 220 КПК України, а також зі скаргами до слідчого судді в порядку ст. 303 КПК України. Навіть в рішеннях слідчої, оформлених як постанова від 06.10.2021, вирішувалось клопотання саме представника потерпілого ОСОБА_4 (а.с. 140-145, кп), а в постанові від 04.01.2022 вона відмовила ОСОБА_4 у задоволенні клопотання саме як потерпілому (а.с. а.с.165-167, кп). Як і в ухвалах слідчого судді від 06.10.2021, 08.11.2021 за результатами розгляду скарг ОСОБА_4 чи його представника як потерпілого зазначено про відповідний статус (а.с. 136, 152-153, кп). В такій ситуації мало лише послатись в постанові про відмову в визнанні потерпілим від 23.05.2023, що склад розслідуваного кримінального правопорушення формальний і не передбачає завдання збитків. Адже наявність формального чи матеріального складу кримінального правопорушення - це умовний науковий поділ категорій кримінальних правопорушень за ознакою необхідних елементів складу кримінального правопорушення: так, для перших не вимагається взагалі, щоб наставали якісь збитки, а для кримінальної караності діяння за іншими необхідно, щоб існували певні збитки. Формальний склад кримінального правопорушення по суті означає, що для наявності об`єктивної сторони і відповідної кваліфікації кримінального правопорушення необов`язкове настання суспільно небезпечних наслідків. Проте формальність складу не означає автоматично, що в такій категорії справ потерпілого немає і не може бути.

Згідно ч.1, 4, 5 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні, зокрема, може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди; потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Питання завдання ймовірних збитків ОСОБА_4 слідчою не досліджувалось, фактичними обставинами це не обґрунтовано. За п.2 ч.5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого як процесуальний документ повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Враховуючи, що тривалий час ОСОБА_4 безпосередньо та через представника фактично реалізовував права потерпілого згідно п.4, 7, 8, 13 ч.1 ст. 56 КПК України і це відображено в матеріалах кримінального провадження, то чому саме 23.05.2023 слідча зробила висновок, що необхідно застосувати ч.5 ст. 55 КПК України і є очевидні та достатні підстави вважати, що йому не завдано певної шкоди, - з оскаржуваної постанови встановити неможливо. Отже, вимоги мотивування постанови згідно ч.5 ст. 110 КПК України не дотримано, оскаржуване рішення слідчої необхідно скасувати.

В підсумку скарга ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0005411 від 04.09.2019 за ознаками ч.1 ст. 366 та ч.1 ст. 384 КК України підлягає до часткового задоволення.

УХВАЛИВ:

скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність та постанову слідчого Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 23.05.2023, - задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 23.05.2023 про відмову в визнанні ОСОБА_4 потерпілим.

В решті в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 17.07.2023.

Слідчий суддя ОСОБА_1