ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2306/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/114/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 , суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/114/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України,- ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, без призначення йому покарання, у зв`язку із його смертю.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 200000 грн. закрито.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 23 травня 2020 року обвинувачений ОСОБА_6 біля 01.00 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21062», д.н.з. НОМЕР_1 , із одним пасажиром, без вантажу, рухався зі швидкістю близько 30 км/год. автодорогою в с. Соснів Тернопільського району (колишнього Теребовлянського) Тернопільської області в напрямку с. Раковець Тернопільського (колишнього Теребовлянського) району Тернопільської області.

Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_6 , порушуючи вимоги п. 1.5, п. 2.3 (б,д), п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну, не врахував дорожню обстановку, щоб не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Так, під час руху водій ОСОБА_6 , проїхавши декілька метрів зазначеної автодороги, всупереч вимогами п. 12.3 ПДР України, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода ОСОБА_9 , який знаходився в цей час на проїзній частині дороги, а саме на правій смузі руху ближче до центру автодороги, не зменшив швидкості руху та не надав йому дороги, тобто продовжив рух і таким чином вчинив на нього наїзд, після чого відбулось зіткнення керованого ним транспортного засобу із огорожею будинковолодіння, розміщеного неподалік місця наїзду, де транспортний засіб під його керуванням і зупинився.

У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді ран волосистої частини голови і правої брови, чисельних синців і саден голови та саден лівого колінного суглоба, закритої травми грудей у вигляді лівобічних переломів ребер, закритого перелому лівої стегнової кістки та кісток тазу, які належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення водієм автомобіля марки «ВАЗ-21062», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Мотивує скаргу тим, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказує на те, що причиною настання ДТП стали неправомірні дії потерпілого ОСОБА_9 , який з метою перешкодити руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 наблизився до передньої лівої дверки, схопився обома руками за її частини, а згодом через приспущену шибку дверки, за кермо автомобіля і почав вивертати його вліво, внаслідок чого транспортний засіб змінив свою траєкторію, проїхавши через всю ширину проїзної частини дороги та заїхав у кам`яний мур огорожі господарства, розташованого по ліву сторону узбіччя. Оскільки потерпілий за декілька метрів до наїзду на мур забрав руки від керма та передніх дверок керованого ОСОБА_6 транспортного засобу, він потрапив під заднє ліве колесо, внаслідок чого і отримав тілесні ушкодження .

На підтвердження чого наводить розбіжності у показаннях потерпілого ОСОБА_9 , які він надавав під час досудового розслідування про те, що падаючи внаслідок наїзду автомобіля він зачепився за виступаючі частини лівої сторони автомобіля та відкриту шибку у лівих передніх дверях транспортного засобу, але не втримався.

Вважає неправильною критичну оцінку місцевим судом показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які вказували на те, що саме протиправні дії потерпілого, який перешкоджаючи руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого схопився за передню дверку автомобіля та перешкоджав його руху.

Посилається на те що дані, зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та план-схема до нього від 23 травня 2020 року вказують на неправомірне переміщення транспортного засобу при невстановлених слідством обставинах від муру домогосподарства, на якій було здійснено наїзд, на проїзну частину дороги.

На підтвердження того, що ОСОБА_9 з метою зупинити автомобіль, будучи повернутим до транспортного засобу передньо-боковою поверхнею тіла, схватився руками за передню ліву дверку, а в подальшому за кермо автомобіля через відкриту шибку у дверях, і таким чином перешкоджав ОСОБА_6 у керуванні транспортним засобом наводить наявність на лівій полі куртки потерпілого у середній та нижній третинах слідів тертя з накладенням білих фарбоподібних та мелоподібних частинок, що вбачається з висновку експерта №4/6-291/20 від 05 червня 2020 року, який повністю спростовує позицію обвинувачення щодо місця наїзду на пішохода ОСОБА_9 та моменту первинного контакту пішохода з транспортним засобом.

Просить оцінити критично висновок експерта ОСОБА_13 за №834 від 11.09-22.10.2020 року щодо утворворення тілесних ушкоджень у потерпілого при контакті з лівою та дещо боковими частинами автомобіля, оскільки вважає, що одержані ОСОБА_9 тілесні ушкодження характерні саме для переїзду днищем автомобіля.

Висновок судово-автотехнічної еспертизи щодо причини настання ДТП також вважає недопустимим доказом у звязку з тим, що для його проведення слідчим було надано неправильні вихідні дані.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів висновки місцевого щодо фактичних обставин кримінального провадження є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд надав вірну правову оцінку, визнавши їх належними, допустимими та достатніми.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 у суді першої інстанції своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав, пояснивши, що під час руху автомобілем зі швидкістю приблизно 15 км/год., через вікно з боку водія, яке було відчинено наполовину, ОСОБА_9 вчепився руками за кермо транспортного засобу, в результаті чого він в`їхав в огорожу одного із будинковолодінь, його винуватість у вчиненні вказаного злочину, суд першої інстанції обгрунтував показаннями потерпілого та свідків, даними, що містяться у письмових та речових доказах, висновках експертів.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 суд встановив, що в ніч ДТП, між ним та обвинуваченим стався конфлікт через малозначний привід унаслідок якого йому були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_6 , який одразу ж після цього сів за кермо автомобіля і почав їхати на нього, в момент коли він піднімався, будучи обернутим обличчям вперед до руху автомобіля, відчув удар лівою частиною по тілу, подальших подій він не памятає .

З показань свідка ОСОБА_14 , яка є дружиною потерпілого, суд взяв дані про те, що безпосередньо перед ДТП автомобіль під керуванням ОСОБА_6 знаходився на цетральній автодорозі навпроти воріт до її будинку, моменту початку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_6 та наїзду автомобілем на чоловіка вона не бачила оскільки вибігла з будинку у білизні та пішла одягатись, коли вийшла, автомобіль в`їзджав в огорожу сусіднього будинковолодіння.

Місцевий суд оцінив критично показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про те що саме потерпілий ОСОБА_9 наблизившись до транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 через відчинене вікно схопився за кермо автомобіля під час його руху, внаслідок чого ОСОБА_6 в`їхав в огорожу, оскільки вони не були очевидцями вказаного злочину і під час їх допиту судом вказали на обставини, що їм стали відомі зі слів їх дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , законними представниками яких вони є.

Показання свідка ОСОБА_10 , який знаходився в автомобілі під керуванням ОСОБА_12 та показав що потерпілий схопився за дверку автомобіля під керуванням ОСОБА_6 , а пізніше за кермо, під час руху, хоча конкретно він цього не бачив, а потім настала дорожньо-транспортна пригода, проте, як саме вона настала, він також не пам`ятає, суд першої інстанції також вірно оцінив критично оскільки свідок надаючи показання одразу ж вказував що він не памятає як відбулась ДТП, а також у звязку з тим, що вони не узгоджуються з іншими доказами.

Із досліджених у судовому засіданні письмових, речових доказів та висновів експертів, суд також взяв до уваги дані, які підтверджують винуватість ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому правопорушення.

Так, у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23 травня 2020 року, та плані-схема до нього, з фотоілюстраціями, зафіксовано місце ДТП, сліди уламків, відстань між елементами дороги, автомобілем, місцем зіткнення та слідами осипу лакофарбового покриття та частин автомобіля, сліди пошкодження бордюру домогосподарства ОСОБА_15 та наявні на ньому сліди лакофарбового покриття автомобіля, що вірно відобразив місцевий суд у оскаржуваному рішенні.

Відповідно до висновків судово-медичних експертів № 167 від 26 травня-01 червня 2020 року та № 168 від 26 травня-01 червня 2020 року суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 , у крові виявлено етиловий спирт у концентрації 1,56 проміллє та потерпілий ОСОБА_9 , у крові якого етилового спирту у концентрації 3,26 проміллє перебували у момент ДТП у стані алкогольного спяніння,

З висновку судово-медичного експерта ОСОБА_13 № 834 від 11 вересня-22 жовтня 2020 року №834, суд взяв інформацію про те, що отримані потерпілим ОСОБА_9 внаслідок ДТП тілесні ушкодження, зокрема, рани волосистої частини голови і правої брови, чисельні синці і садна голови та садна лівого колінного суглобу, закриту травму грудей у вигляді лівобічних переломів ребер, закриті переломи лівої стегнової кістки та кісток тазу спричинені внаслідок дії тупих предметів, незадовго до його первинної госпіталізації, не виключено у термін та за обставин, наведених у постанові - 23 травня 2020 року, при наїзді (ударі виступаючими частинами) транспортного засобу на пішохода та належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості(травма грудей і тазу), а усі інші тілесні ушкодження до легких та легких із короткочасним розладом здоров`я.

Під час проведення судової автотехнічної експертизи 05 червня 2020 року № 4/6-294/20 експерт ОСОБА_16 встановив, що виявлені несправності (невідповідності) системи рульового керування автомобіля марки «ВАЗ-21062», д.н.з. НОМЕР_1 , які носять аварійний характер, утворені в ході ДТП та знаходяться у стані повної відмови; виявлені несправності (невідповідності) робочої гальмівної системи, які виникли до моменту ДТП та могли бути виявлені водієм до початку руху(непередбачений конструкцією контакт трубопроводів гідроприводу задньої осі із елементами транспортного засобу), не могли мати впливу на керування транспортним засобом.

У висновку експерта ОСОБА_17 , який проводив транспортно-трасологічну експертизу 05 червня 2020 року № 4/6-291/20 йдеться про те, що на автомобілі марки «ВАЗ-21062», д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено пошкодження, які утворились внаслідок контактування із твердим шорстким предметом обмеженої ширини, наймовірніше, внаслідок контактування транспортного засобу із кам`яним муром паркану; під час наїзду на перешкоду (наймовірніше кам`яний мур паркану), автомобіль контактував з нею своєю передньою лівою частиною, зокрема, переднім бампером, передньою панеллю, лівим переднім крилом, лівим переднім металевим підкрилком та переднім лівим колесом; інформативних слідів, які б свідчили про контактування даного транспортного засобу з тілом пішохода не виявлено; в лівій боковій частині та лівій задній частині днища автомобіля виявлено сліди, які характерні при контактуванні з відносно тупими предметами обмеженої ширини, однак, через малоінформативність виявлених слідів, встановити механізм їх утворення та вказати, з чим саме контактував вказаний автомобіль в момент утворення цих слідів, зокрема з тілом пішохода, трасологічними методами не надалось можливим, що суд вірно відобразив у вироку.

Висновок судмедексперта ОСОБА_18 від 20 січня 2021 року-22 липня 2021 року №6 місцевий суд наводить на підтвердження того, що потерпілий контактував з транспортним засобом та в момент первинного контакту з автомобілем перебував у вертикальному(наближеному до нього) положенні, а також того, що ОСОБА_9 не потрапляв під днище чи колесо транспорного засобу, зокрема експерт вказує, що на лівій полі куртки потерпілого у середній і нижній третинах виявлено ділянки тертя з накладанням білих фарбоподібних та металоподібної частинок, які свідчать про те, що автомобіль, яким вчинено наїзд на ОСОБА_9 був білого кольору (поверхні кузова автомобіля, які контактували з курткою ОСОБА_9 ), покриті білою фарбою. Механізм утворення слідів та пошкоджень, виявлених на куртці та взутті ОСОБА_9 не є характерним для падіння, та свідчить, що вони не могли утворитись внаслідок падіння потерпілого. В момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_9 перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні, був повернутий до автомобіля лівою передньо-боковою поверхнею тіла та стояв на місці (не перебував у русі). Будь-які характерні для переїзду колесом (колесами) транспортного засобу у вигляді відбитків малюнка протектора бігової поверхні колеса (коліс), а також сліди волочіння на наданому на дослідження одязі та взутті ОСОБА_9 відсутні.

Експерт ОСОБА_19 , у висновку судової автотехнічної експертизи від 28 серпня 2021 року № СЕ-19/120-21/78403-ІТ, встановив , що невідповідність дій водія автомобіля марки «ВАЗ-21063» вимогам п.10.1 ПДР України(перед початком руху водій повинен переконатись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) привела до виникнення дорожньо-транспортної пригоди та є його причиною.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_6 у скоєнні ДТП колегія суддів виходить з того, що вони спростовується вищенаведеними доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який стверджував, що на нього був здійснений наїзд автомобілем під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 під час того коли він перебував на поїзній частині дороги у положенні наближеному до вертикальному, що узгоджується з вищенаведеними висновками експертів, згідно з якими тілесні ушкодження у ОСОБА_9 з огляду на вид ушкоджень та описання ран «як забійні» спричинені внаслідок дії тупих предметів, незадовго до його первинної госпіталізації, не виключено у термін та за обставин, наведених у постанові - 23 травня 2020 року, при наїзді (ударі виступаючими частинами) транспортного засобу на пішохода , експерт, який досліджував одяг та взуття потерпілого, встановив що ОСОБА_9 в момент ДТП перебував у вертикальному чи наближеному до нього положенні, був повернутий до нього лівою передньо-боковою частиною тіла та стояв на місці(не перебував у русі), тілесні ушкодження утворились саме внаслідок контакту потерпілого з автомобілем, про що свідчать сліди лакофарбового покриття на його куртці, а відсутність слідів ковзання та тертя на його взутті та одязі свідчить про те, що тілесні ушкодження у потерпілого утворились не внаслідок його потрапляння під днище автомобіля чи переїзду його колесом, а також не внаслідок падіння. Експерт ОСОБА_19 , який проводив автотехнічну експертизу встановив, що причиною ДТП була саме невідповідність дій обвинуваченого вимогам п.10.1 ПДР України, який перед початком руху не переконався що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху та скоїв наїзд на потерпілого, який перебував у наближеному до вертикального положенні та знаходився близько 5 метрів до автомобіля на правій смузі руху дороги ближе до середини.

Перевіряючи доводи захисника про те, що потерпілий під час руху автомобіля вчепився руками за його кермо та потрапив під його днище, колегія суддів виходить з того що вони не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення в апеляційному порядку оскільки не узгоджуються з вищенаведеними доказами, а також не підтверджуються висновком екперта ОСОБА_17 , який наводить апелянт, оскільки експерту через малоінформативність слідів, виявлених в лівій боковій частині та лівій задній частині днища автомобіля, які характерні при контактуванні з відносно тупими предметами обмеженої ширини, не вдалось встановити з чим саме контактував автомобіль, показання ж обвинуваченого про те, що за декілька метрів до наїзду ОСОБА_9 відчепився та міг потрапити під днище автомобіля не узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив суду про те, що потерпілий тримався за автомобіль аж до наїзду на мур. Окрім того, експерт ОСОБА_20 у висновку №6 вказав про те, що будь-які характерні для переїзду колесом (колесами) транспортного засобу у вигляді відбитків малюнка протектора бігової поверхні колеса (коліс), а також сліди волочіння на наданому на дослідження одязі та взутті ОСОБА_9 відсутні.

Твердження захисника про недопустимість висновку судової автотехнічної екпертизи щодо причин ДТП через задання слідчим неправдивих даних колегія суддів також відхиляє оскільки слідчий лише після проведенння у справі всіх екпертиз (судово-медичних, транспортно-трасологічної, автотехнічної) призначив автотехнічну експертизу щодо причини настання ДТП, у якій в якості вихідних даних навів висновки цих екпертів, які були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих висновків, крім того у постанові слідчий задав момент виникнення небезпеки для руху з показань потерпілого та даних, отриманих під час огляду місця події.

Посилання захисника на неправомірне переміщення автомобіля після ДТП оскільки у звязку з повним блокуванням рульової системи та заднього колеса він повинен був знаходитись біля муру домогосподарства ОСОБА_21 колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу оскільки слідчий в протоколі огляду місця події фіксує сліди ДТП після його приїзду на місце події та не встановлює чи переміщували автомобіль після ДТП та хто це зробив, окрім того, матеріалами справи беззаперечно підтверджено факт заїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого у камяний мур домогосподаства ОСОБА_21 , чого не заперечує і сторона обвинувачення.

Перевіряючи доводи захисника про те, що наявність на лівій полі куртки ОСОБА_9 слідів тертя свідчить про залишення їх потерпілим під час того, коли він з метою зупинки автомобіля будучи повернутим до нього передньо- боковою частиною тіла, схопився руками за передню ліву дверку та за руль, вивертаючи який вліво перешкодив ОСОБА_6 у керуванні автомобілем та можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого лише при його падінні та подальшому контакті з твердою поверхнею та днищем автомобіля, колегія суддів виходить з того, що згідно висновку експерта на одязі та взутті потерпілого відсутні сліди тертя, волочіння, характерні для потрапляння під днище автомобіля та переїзду його колесом чи внаслідок падіння, судмедексперт також встановив що рани у потерпілого є забійними та характерні для отримання внаслідок від удару(наїзду частинами ) автомобілем. Окрім того, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо залишення слідів лакофарбового покриття від автомобіля на одязі потерпілого лише від того, що він схопився за автомобіль, оскільки жоднен екперт такого висновку у справі не робив.

Разом з тим, місцевий суд, дійшовши обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, допустив порушення положень КПК України, ухваливши обвинувальний вирок відносно померлої особи, що є недопустимим, виходячи з такого.

Під час розгляду судом кримінального провадження обвинувачений помер від вибухової травми внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків у зв`язкуіз військовою агресією Російської Федерації проти України.

Кримінальне провадження здійснювалось у зв`язку із заявою ОСОБА_12 , батька обвинуваченого, у якій він наполягав на реабілітації свого сина.

Одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного й неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Обвинувальним вироком, за змістом ч.2 ст.373 КПК України, вирішується питання про визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до відповідальності.

Смерть особи виключає можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а тому відносно померлої особи не може бути ухвалено обвинувального вироку.

Згідно з п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Зі змісту вказаної норми закону випливає, що вирок ухвалюється лише в разі необхідності виправдання померлої особи, в іншому випадку провадження підлягає закриттю.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції із закриттям кримінального провадження в зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , оскільки підстав для його реабілітації в ході судового розгляду не встановлено.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 200000 грн.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Оскільки кримінальним процесуальним законодавством врегульовано вирішення цивільного позову шляхом його задоволення, відмови у задоволенні чи залишення позову без розгляду, однак не врегульовано питання вирішення цивільного позову у зв`язку із смертю обвинуваченого, який є цивільним відповідачем, суд вважає, що в даному випадку слід застосувати норми ЦПК України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однієї із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Процесуальне правонаступництво за вимогою про відшкодування моральної шкоди не допускається.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 200000 грн., слід закрити.

Також колегія суддів вважає, що у зв`язку із смертю обвинуваченого витрати, пов`язані із залученням експертів Тернопільського НДЕКЦ у кримінальному провадженні, зокрема, вартості судової автотехнічної експертизи від 05 червня 2020 року № 4/6-294/20 у розмірі 1961.40 грн., вартості судової транспортно-трасологічної експертизи від 05 червня 2020 року № 4/6-291/20 у розмірі 1797.95 грн., вартості судової автотехнічної експертизи від 28 серпня 2021 року № СЕ-19/120-21/78403-ІТ в розмірі 1716.20 грн., стягненню не підлягають, тому їх слід віднести на рахунок держави.

Керуючись п.5 ч.1 ст.284, ст. ст. ,403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,- П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково, вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати, кримінальне провадження в справі про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України закрити у звязку з його смертю, на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 200000 грн., закрити.

Скасувати арешт на автомобіль марки «ВАЗ-21062», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який накладено ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року.

Скасувати арешт на мобільний телефон марки «Iphone, належний ОСОБА_6 , який накладено ухвалою слідчого судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2020 року.

Речові докази у провадженні: автомобіль марки «ВАЗ-21062», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 після вступу вироку в законну силу повернути їх законному володільцю.

Речовий доказ у провадженні: мобільний телефон марки «Iphone, належний ОСОБА_6 , , після вступу вироку в законну силу повернути батькові власника телефона ОСОБА_12 .

Речові докази у провадженні: дві куртки, кофту та кросівки потерпілого ОСОБА_9 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, після вступу вироку в законну силу повернути ОСОБА_9 .

Судові витрати на проведення судових автотехнічних та транспортно-трасологічної експертиз на загальну суму 5475,55 грн. віднести на рахунок держави.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді