Номер провадження: 11-кп/813/1016/23
Справа № 500/2050/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2023 року у кримінальному провадженні №0001239, внесеному до ЄРДР 21.04.2014 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Засілля Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, приватного підприємця, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту у залі суду.

Строк покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, а саме з 17.01.2023 року, зарахувавши йому таким чином згідно ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону України №838-VIII від 24.12.2015) строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 17.01.2023 до набрання вироком законної вили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 41 416,70 грн (сорок одну тисячу чотириста шістнадцять гривень 70 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 20.04.2014 року, близько 22:30 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , у ході сварки з ОСОБА_10 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 наніс один удар сокирою в область голови ОСОБА_10 , у результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми у формі лінійного перелому склепіння черепа в області лобної кістки зліва, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Своїми діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник, яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та визнати ОСОБА_9 невинуватим та виправдати за висунутим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, тобто у зв`язку з не доведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Свої апеляційній вимоги обґрунтовує наступним:

- показання свідка ОСОБА_11 є сумнівними, оскільки остання є дружиною потерпілого. При цьому, звертає увагу, що у темний час доби свідок впевнено побачила, як обвинувачений наносить удар, натомість саму особу, якій наносились удари вона не роздивилась;

- пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не стосуються суті пред`явленого обвинувачення;

- суд першої інстанції посилається виключно на висновок експерта № 247 від 25.05.2022 року, без дослідження первинних медичних документів;

- судом недопитані лікарі медичного закладу куди вперше було госпіталізовано потерпілого;

- протоколом огляду місця події не вилучено знаряддя вчинення злочину та змиви крові, які були наявні на місці події;

- під час досудового розслідування не проведено слідчий експеримент для встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень.

Крім того, захисник під час апеляційного розгляду просить повторно дослідити усі письмові докази та допитати обвинуваченого, потерпілого та свідків.

27 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких останній вказує, що 20.04.2014 року у потерпілого був конфлікт зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки транспортний засіб останніх заважав потерпілому. Звертає увагу апеляційного суду, що ним не завдавались ніякі тілесні ушкодження потерпілому, а коли він наблизився до потерпілого у останнього вже була рана.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисти не заявляла клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого, який тримається під вартою, під час апеляційного розгляду.

Потерпілий у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку смс-повідомлення на номер телефону НОМЕР_1 , причин неприбуття не повідомив, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку прокурора та захисника, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційні скарги за відсутності потерпілого, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення потерпілого про призначення судового засідання в апеляційному суді.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та просили її задовольнити. Крім того, відмовилась від клопотання про повторне дослідження доказів, оскільки свідки та потерпілі не зможуть відтворити події через сплив часу який наразі минув.

Прокурор заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 121 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину у висунутому обвинуваченні не визнав повністю, заперечивши свою причетність до заподіяння потерпілому ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, та пояснив, що 20.04.2014 близько 20:00 години до нього прийшов ОСОБА_14 по молоко, коли останній йшов від нього, він вийшов разом з ним на вулицю та побачив сидячого на задньому сидінні таксі ОСОБА_10 , після того він одразу зайшов у двір, де мив відра та банки. Аж раптом він почув, що до двору наближаються ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , його сусіди, з якими у них спільний двір. Зайшовши у двір, ОСОБА_13 розповіла, що ОСОБА_10 стояв посеред вулиці та подряпав собі голову об дерево. Через 20 хвилин після того як він зайшов у будинок, до нього прийшов ОСОБА_17 , і сказав, що йде в магазин по хліб та запитав чи не потрібно йому купити цигарки, однак він відмовився, оскільки ОСОБА_10 ходив по вулиці п`яний. Він провів до себе у двір ОСОБА_17 , де вони випили по склянці вина. Коли останній йшов від нього, відкривши хвіртку, вони побачили біля неї ОСОБА_10 , який почав кричати та казати начебто він ( ОСОБА_9 ) може битися лише з жінками, він весь час метушився. При цьому він зазначив, що ніяку сокиру він у руках не тримав. Коли ОСОБА_17 пішов додому, він почав закривати хвіртку, а ОСОБА_10 у свою чергу, не дав цього зробити, почав виламувати хвіртку, на що він просив заспокоїтися останнього та казав, щоб той пішов проспався. ОСОБА_10 відійшов від хвіртки та впав, він одразу відчинив хвіртку та, наблизившись до ОСОБА_10 , побачив добре замиту рану. Далі, він облив ОСОБА_10 зі шлангу водою, останній підскочив та побіг до мікроавтобуса, що стояв на вулиці, жодних тілесних ушкоджень чи подряпин на ньому не було. Тоді він пішов до дружини ОСОБА_10 та просив, щоб вона забрала свого чоловіка й заспокоїла його. Коли ОСОБА_10 залишився з дружиною, він пішов у хату спати, однак вирішив ще раз вийти у двір та побачив біля будинку ОСОБА_10 машину швидкої допомоги. Наступного дня, зранку до нього підійшла ОСОБА_13 та розповіла, що десь о 22:00 годині вечора до ОСОБА_10 приїжджала швидка та йому перебинтували голову.

Незважаючи на позицію обвинуваченого, що виразилась у невизнанні винуватості у пред`явленому обвинувачені, наведені вище показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності, і яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку. До того ж, обвинувачений ОСОБА_9 під час судового розгляду надав суперечливі показання, які він під час одного допиту декілька разів змінював, пояснюючи про те, що ніяких тілесних ушкоджень у потерпілого він не бачив, а згодом, коли він до нього підійшов після його падіння, то побачив замиту рану на голові, а після цього, коли потерпілий вийшов із-за автомобіля, то ніяких тілесних ушкоджень на ньому не було, і він був чистим, без слідів крові, також обвинувачений надавав і непослідовні показання і про розвиток подій того вечора, плутаючись у тому, хто і коли до нього приходив, і що саме він чув та бачив.

Апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції версія сторони захисту була належним чином перевірена, надана належна оцінка та було відхилена, оскільки її визнано, як формою захисту обвинуваченого.

Так, у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 20.04.2014 він повернувся з дружиною та двома дітьми додому, напроти їх гаражу стояла машина сусіда, після чого, вони підійшли до нього та попросили відігнати машину, на що сусід повідомив, що начебто вона зламана, у зв`язку з чим він не може її відігнати, вони поговорили і на тому все закінчилося. Однак, обвинувачений ОСОБА_9 вліз у розмову, можливо, на це він міг зреагувати трохи грубо, він щось відповів ОСОБА_9 та зайшов з родиною у будинок. Після того, він вийшов на подвір`я до вбиральні та почув начебто, що його хтось покликав, вийшов на вулицю, почув, що галас йде з боку двору ОСОБА_9 , тоді він пішов у той бік, аж раптом йому на зустріч вийшов ОСОБА_9 та вдарив його сокирою по голові, він впав, наче вдарившись головою о припарковану машину сусіда, а ОСОБА_9 хотів, у свою чергу, вдарити його сокирою ще раз вже лежачого, однак він увернувся та втратив свідомість на декілька хвилин. Прийшов у свідомість, почувши крик дружини, підвівся та пішов до себе додому. Він точно впевнений, що удар сокирою йому наносив саме ОСОБА_9 , оскільки місце, де вони зустрілися, було добре освітлено, а коли останній хотів вдарити його вдруге, то він перекотився у тінь, в результаті чого ОСОБА_9 втратив його з виду. ОСОБА_9 . Цивільний позов підтримує у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_11 , під час судового розгляду пояснила, що 20.04.2014 була Пасха. Вона зі своїм чоловіком та двома дітьми їздила у гості до батьків, а коли вони ввечері повернулися додому, ОСОБА_9 сидів на вулиці, крім нього, на вулиці перебували сусіди. Сусід поставив свою машину так, що перегородив виїзд їх машині, її чоловік підійшов до нього та спокійно попросив перепаркувати автомобіль, щоб вони могли виїхати, аж раптом ОСОБА_9 вліз у розмову, після чого між ним та її чоловіком розпочалася запальна розмова, оскільки останній почав щось кричати. Про те, що її чоловік на вулиці вона не знала, оскільки по приїзду додому, вони разом зайшли у будинок, а коли він зник, вона подумала, що він вийшов у двір до вбиральні. Потім вона, почувши шум, вибігла з хати і побачила силует чоловіка та ОСОБА_9 , який чомусь метушився. Вона поглянула на силует чоловіка та побачила як він падає, поруч стояв автомобіль, вона почала кричати, аж раптом ОСОБА_9 вдарив чоловіка якимось предметом. Коли ОСОБА_9 підбіг до неї, вона чітко побачила, що в його руках перебувала сокира, коли вона запитала у нього, що він робить, почула у відповідь зустрічне запитання типу «а де цей?», вона не зрозуміла про кого йде мова, однак ОСОБА_9 зазначив, що має на увазі того чоловіка, з яким вона виходила з таксі. Тоді вона зрозуміла, що він має на увазі її чоловіка. Коли вона почала кричати, на галас вибігла її донька, аж раптом чоловік, якого ОСОБА_9 вдарив сокирою, наблизився до неї, тоді вона й впізнала свого чоловіка. Після того, вона одразу викликала швидку та поліцію, однак поліція так і не приїхала, а швидка забрала її чоловіка до лікарні. Куди потім зникла сокира, їй невідомо. Того дня ОСОБА_9 здався їй не спокійним та агресивним.

Свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що 20.04.2014 року була Пасха, він із родиною приблизно о 04:00 годині виїжджав до церкви, у нього зламалася машина та перегородила виїзд сусідам, з приводу чого до нього підходив ОСОБА_10 та він пояснив останньому, що не може її відігнати, оскільки вона в несправному стані. Після того, вони трохи постояли, поговорили та розійшлися. Він розповів, що у нього з ОСОБА_9 один будинок на двох, у кожного є свій город, паркан та двір. Десь приблизно о 03:00 год. ночі до будинку ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_10 з братом та дружиною, вони почали кричати, тоді він вийшов та пояснив, що у нього сплять маленькі діти, після чого вони пішли. Тоді ж він побачив, що у ОСОБА_10 перебинтована голова. Вже зранку, коли він прокинувся, то на своєму автомобілі побачив сліди крові, звідки вона там з`явилася йому невідомо, крім того, жодних ушкоджень на автомобілі не було. Кров також була біля паркану ОСОБА_9 , на землі на відстані 50 - 60 см від самого паркану, точно чия кров йому невідомо, однак з розмов він зрозумів, що кров належала ОСОБА_10 . Він зазначив, що нічого не чув після того як ОСОБА_10 пішов від нього, якби біля його двору щось відбувалося, він би обов`язково почув, оскільки він тоді сидів разом з сім`єю на подвір`ї. Він зазначив, що не бачив чи приїжджала того дня швидка, а також йому невідомо, які стосунки були у ОСОБА_10 з ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_13 під час свого допиту у суді першої інстанції пояснила, що того дня, коли саме вона не пам`ятає, до них прийшов ОСОБА_10 , постукав у хвіртку, після чого її чоловік ОСОБА_12 вийшов до нього, вони стояли говорили, про що саме їй невідомо. Коли чоловік зайшов, то повідомив, що начебто ОСОБА_10 хотів відсвяткувати Пасху , однак її чоловік не п`є тривалий час. Коли вони сиділи у дворі, їли м`ясо, випивали, почули якийсь шум на вулиці, наче хтось говорив на підвищених тонах, однак вони не звернули на це уваги. Їй здалося, що біля паркану вона почула голос ОСОБА_9 та ще якогось невідомо чоловіка, можливо це був ОСОБА_10 , вона бачила його декілька разів, тому не пам`ятає точного його голос. Потім вночі до ОСОБА_9 приходив ОСОБА_10 зі своїм братом та дружиною, вони стояли та скандалили. ОСОБА_10 стукав ОСОБА_9 у хвіртку, розбудив її, вона злякалася, однак ОСОБА_9 так і не відчинив. Потім вона вийшла з чоловіком на двір та вони попросили ОСОБА_10 заспокоїтися, а ОСОБА_10 говорив, що він приїхав з лікарні та хоче розібратися з ОСОБА_9 . Вона побачила, що у ОСОБА_10 була перебинтована голова, а зранку на автомобілі чоловіка вона побачила кров. З приводу того, чи приїжджала швидка, їй нічого невідомо, з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вона взагалі не спілкується, оскільки з ними обома у неї якось був конфлікт, тому охарактеризувати їх вона може лише як конфліктних людей.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому кримінальному правопорушенні.

У свою чергу, показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 про розвиток подій того вечора є послідовними та логічними, які узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про розмову з приводу їх автомобіля, що перегороджував виїзд автомобіля потерпілого. При цьому, свідок ОСОБА_13 під час свого допиту не повідомляв про те, що потерпілий ОСОБА_10 подряпав голову об дерево, як повідомляв обвинувачений.

Більш того, показання вказаних осіб повністю узгоджуються з наступними письмовими доказами:

- рапортом від 20.04.2014 року, згідно якому 20.04.2014 о 23:45 годині до чергової частини Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області від лікаря ОСОБА_19 надійшло повідомлення про те, що надана медична допомога ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , встановлений діагноз: рублена рана голови, стан алкогольного сп`яніння (т. 1 а.п. 241);

- заявою потерпілого ОСОБА_10 згідно якої останній просить застосувати заходи до особи, яка нанесла йому тілесні ушкодження в область голови 20.04.2014 близько 23:30 годині у АДРЕСА_1 та 38 (т. 2 а.п. 242);

- інформацією структурного підрозділу «Ізмаїльська станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» комунальної установи «Одеський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 11.07.2016 року, згідно якої, бригада екстреної медичної допомоги у складі лікаря ОСОБА_19 20.04.2014 року о 22:40 годині виїжджала за адресою: АДРЕСА_2 , та була надана медична допомога ОСОБА_20 , у якого виявлена рублена рана голови, алкогольне сп`яніння, а також він був госпіталізований в ізмаїльську центральну міську лікарню (т. 2 а.п. 136);

- заявою свідка ОСОБА_11 від 22.04.2014 року, згідно якої обвинувачений ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження по голові металевим предметом схожим на сокиру (т. 1 а.п. 249);

Колегія суддів звертає увагу, що на підставі наведених доказів, судом першої інстанції, встановлено факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 20.04.2014 року, близько 22:30 години.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 377 від 22.08.2014, ОСОБА_10 була завдана відкрита черепно-мозкова травма у формі лінійного перелому склепіння черепа в області лобної кістки зліва, що супроводжувалася струсом головного мозку. Характер та морфологічні особливості ушкодження свідчать про те, що воно є результатом впливу тупого, можливо, з ребром, предмету, індивідуальні особливості якого в ньому не відобразилися. З у рахуванням обставин справи цим предметом міг бути і обух сокирки при ударі однією з його граней чи ребер. Дана травма могла бути завдана 20.04.2014 та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (т. 1 а.п. 243 - 245).

Також за даними висновку судово-медичної комісійної експертизи №247 від 25.05.2022, у ОСОБА_10 малися такі тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку легкого ступеню, відкритий лінійний перелом кісток склепіння черепа - зовнішньої та внутрішньої пластинок лобної кістки зліва з розповсюдженням на передню стінку лівої лобної пазухи, забійна рана лобної ділянки зліва, забій (що проявився набряком) м`яких тканин лобної ділянки зліва, забій (що проявився набряком) м`яких тканин лівої виличної ділянки. Дані тілесні ушкодження заподіяні неодноразовою дією тупого твердого предмета (тупих твердих предметів). Зокрема, такі ушкодження, як відкритий лінійний перелом кісток склепіння черепа - зовнішньої та внутрішньої пластинок лобної кістки зліва з розповсюдженням на передню стінку лівої лобної пазухи, забійна рана лобної ділянки зліва могли утворитися внаслідок удару тупою частиною (обухом) сокири. Дані ушкодження могли бути заподіяні 20.04.2014 та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (т. 2 а.п. 91 - 107).

Після аналізу наведених у сукупності доказів, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що вказані висновки судово-медичних експертиз співпадають між собою в частині тяжкості завданих тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , є повними та ґрунтовними, оскільки з дослідницької частини вбачається, що експертами були враховані дані усіх медичних документів, у тому числі первинна медична документація, а саме медична картка стаціонарного хворого № 2050 КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня», де наявний запис про госпіталізацію потерпілого 20.04.2014 року о 23 годині 20 хвилин та первинний огляд.

У свою чергу, слід зауважити, що при складанні висновку експерта №230 від 04.06.2014 року, за яким травма голови ОСОБА_10 була віднесена до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т. 2 а.п. 2 - 3), не у повному обсязі були враховані медичні документи, зокрема, не були враховані КТ-знімки головного мозку від 23.04.2014, що вбачається з описової та дослідної частини цього висновку. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно визнав даний висновок експерта №230 від 04.06.2014 недостовірним, а тому не прийняв його до уваги при ухваленні вироку.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 у сукупності з іншими дослідженими судом доказами повністю спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 сокирою не наносив, можливо, останній отримав їх при падінні чи при подряпині об дерево. Тоді як обвинувачений визнав, що бачив, як потерпілий ОСОБА_10 приїхав з сім`єю додому на таксі, зі змісту показань обвинуваченого, також випливає, що він був обізнаним про розмову та суперечку між потерпілим та свідками Маломенами з приводу автомобіля останніх, який перегороджував виїзд. Саме у зв`язку з втручанням у цю суперечку обвинуваченого ОСОБА_9 суд і пов`язує виниклу сварку між ним та потерпілим ОСОБА_10 , на що останній зреагував грубо, про що сам потерпілий зазначив, що, у свою чергу, і послугувало підставою для розправи обвинуваченого ОСОБА_9 над потерпілим ОСОБА_10 .

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, у цьому кримінальному провадженні дійсно відсутні прямі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Однак скоєння цього кримінального правопорушення саме ОСОБА_9 судом першої інстанції встановлено на підставі сукупності вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження, дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_9 відповідно до стандарту доказування "поза розумним сумнівом", з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту, що під час досудового розслідування не було проведено усіх необхідних слідчих розшукових дій, з огляду на наступне.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

У свою чергу, відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. ч. 1, 2, 6 вказаної статті).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження сторона захисту не заявляла будь-яких клопотань про проведення слідчих дій під час досудового розслідування, які вважала би за необхідне провести під час судового розгляду. При цьому, такого клопотання не було заявлено під судового розгляду.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, а саме створення фіктивні доказів, апеляційним судом при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при призначені міри покарання враховані всі вимоги кримінального закону та положень судової практики: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, а також конкретні обставини справи.

За вказаних вище підстав, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для пом`якшення покарання, не вбачає.

Колегія суддів вважає таке рішення суду першої інстанції справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2023 року у кримінальному провадженні №0001239, внесеному до ЄРДР 21.04.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3