ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2013/23 Справа № 215/8353/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року м.Кривий Ріг

13.06.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2023р., якою обвинуваченому у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженцю м. Сєвєродонецьк, Луганської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

продовжено щодо обвинуваченого запобіжний захід у виці тримання під вартою строком на 60 днів до 25.06.2023р. включно

за участю захисника ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою обвинуваченому у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виці тримання під вартою строком на 60 днів до 25.06.2023р. включно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено захисником, в інтересах обвинуваченого, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що існують підстави для її скасування, оскілки необхідно врахувати ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», ст. 5 ЄКПЛ, ст. 3 Конституції України, зокрема, що тривале тримання під вартою має бути виправданим;

- вказує, що ОСОБА_7 тривалий час, а саме півтора року перебуває під вартою, проте має належну процесуальну поведінку, має міцні соціальні зв`язки, проживає із бабусею, яка потребує допомоги, та не заперечує, щоб онук проживав з нею, уразі звільнення з під варти буде забезпечений робочим місцем у ПП «Крат»;

- вказує, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту, а ступінь тяжкості кримінального правопорушення не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про що наголошено у рішенні ЄСПЛ «Мамедов проти Росії»;

- зазначає, що подальше тримання під вартою створює умови для відбування покарання обвинуваченим за відсутності обвинувального акту, що призведе до порушення ст. 8 Конституції України, та суперечить вимогам ст.ст. 3, 5, 6 ЄКПЛ;

- вказує, що ризики, на які послався прокурор у поданому клопотанні, складаються із стереотипних формулювань, не підтверджені доказами, зокрема ризик переховування, та не наведено обґрунтування, чому більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного процесуальної поведінки обвинуваченого;

- наголошує, що у рішенні ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» за наслідками та способом застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі;

- прохає оскаржувану постанову скасувати, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, проте у зв`язку із технічними перешкодами участь у судовому засіданні не приймає, захисник не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збут особливо небезпечних наркотичних засобів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався не те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, що в сукупності з іншими обставинами свідчить про те, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення з метою відшукання коштів для проживання, врахував імовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, а саме позбавлення волі строком до десяти років, вважав, що ризики передбачені ст. 177 КПК України не змінилися та є актуальними, та не встановив підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При цьому судом також були досліджені правові висновки, викладені у рішеннях ЄСПЛ, а саме, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, та робить виправданим тримання під вартою, до доводів сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу поставився критично, та вважав їх недостатніми.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, належним дослідив у судовому засіданні сукупність обставин, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, фактичні обставини, за якими обвинуваченому пред`явлено підозру, відомості про його особу, які наведені вище, та погоджується із рішенням суду першої інстанції, та вважає його законним та обґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 ч. 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стало підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які у своєму клопотанні послався прокурор, встановив їх наявність, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо їх існування.

Зокрема ризиками, крім іншого слід рахувати передбачувану небезпеку вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про невиправдане тримання обвинуваченого під вартою, та що подальше тримання під вартою створює умови для відбування покарання обвинуваченим за відсутності обвинувального акту, що призведе до порушення ст. 8 Конституції України, та суперечить вимогам ст.ст. 3, 5, 6 ЄКПЛ, є неслушними.

В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2021р. обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Із змісту резолютивної частини вбачається, що судом також визначений розмір застави, в сумі 181600 грн., який обвинувачений має право сплатити.

До теперішнього часу застава обвинуваченим не сплачена, запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою продовжується, вже понад півтора року кримінальне провадження свого вирішення не має.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним наголосити, що відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 КПК України судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та визначення розміру застави в сумі 181600 грн., суд дійшов правильного висновку, обраний запобіжний захід відповідав вимогам кримінального провадження.

Однак, на думку суду апеляційної інстанції, із перебігом тривалого часу актуальність ризиків, які хоча і не втратили свого існування, проте істотно знизилися.

У такому випадку суд апеляційної інстанції вважає за можливе переглянути альтернативний запобіжний захід у виді застави, шляхом його зменшення.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слід врахувати, що призначення застави - це не покарання підозрюваного чи обвинуваченого, а лише забезпечення виконання покладених на нього обов`язків. Суд має переконатися, що застава здатна примусити підозрюваного не шкодити розслідуванню та з`явитися в судові засідання.

Виходячи з мети застави, головним критерієм, за яким має бути визначений розмір застави, є його достатність для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Саме така позиція міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України» де зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 ЄКПЛ мають на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Отже, при визначенні розміру застави суд в першу чергу має врахувати майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу, а вже потім - інші обставини, наприклад вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання та наявність збитків.

На думку суду апеляційної інстанції, визначений слідчим суддею розмір застави, на теперішній час, є надмірним для обвинуваченого, враховуючи його відомості про його особу, а саме що він не працевлаштований, до затримання проживав за місцем мешкання бабусі в м. Кривий Ріг, з початку активних бойових дій виїхав з м. Сєвєродонецьк Луганської області, яке на теперішній час перебуває в тимчасовій окупації, та вважає доцільним визначити розмір у мінімальній межі, передбаченій п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги захисника, що існують підстави для її скасування, оскільки необхідно врахувати ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», ст. 5 ЄКПЛ, ст. 3 Конституції України, зокрема, що тривале тримання під вартою має бути виправданим, що ОСОБА_7 тривалий час, а саме півтора року перебуває під вартою, проте має належну процесуальну поведінку, має міцні соціальні зв`язки, проживає із бабусею, яка потребує допомоги, та не заперечує, щоб онук проживав з нею, уразі звільнення з під варти буде забезпечений робочим місцем у ПП «Крат», що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту, а ступінь тяжкості кримінального правопорушення не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є слушними та підлягають частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із постановленням нової ухвали.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2023р., якою продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 25.06.2023р. включно - задовольнити частково.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2023р., якою продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 25.06.2023р. включно - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити строком на 60 днів до 25.06.2023р. із можливістю внесення застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 960грн.

Застава у разі її внесення, підлягає внесенню за наступними реквізитами:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 42270629

Банк отримувача - ДКСУ м.Київ

Код банку отримувача (МФО) - 820172

Рахунок отримувача- UA1086699

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді