Справа №586/1312/19
Провадження №1-кп/590/3/23
УХВАЛА

Іменем України

21.06.2023 року

Ямпільський районний суд Сумської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7 , представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції при здійсненні судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000163 від 13.07.2019 відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч.3 ст.332 КК України клопотання захисників про визнання доказу протоколу огляду місця події від 01.08.2018 очевидно недопустимим,

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив усне клопотання про визнання очевидно недопустимим протоколу огляду місця події від 01.08.2018, з огляду на невідповідність вказаного протоколу вимогам ст..104 КПК України, яке було підтримане та доповнене іншим захисником адвокатом ОСОБА_7 , а саме ними зазначено, що в вступній частині протоколу відсутні відомості щодо всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії /зазначено лише особу, яка проводила процесуальну дію та понятих/, не зазначено в графі «за участю спеціаліста» перекладача, за участю якого проводилась слідча дія; протокол, а саме перших три його аркуші не містять підписи всіх учасників слідчої дії та особи, яка проводила процесуальну дію, а не лише понятих, не зважаючи на те, що протокол /резолютивна його частина/ підписано окрім понятих ще іншими 6-ю учасниками та слідчим, не зазначено яким чином вказані особи прибули до місця події /проведення слідчої дії/. Вказано, що застосовані наступні технічні засоби: мобільний телефон «Айфон», проте не зазначено з якою метою було застосовано саме цей технічний засіб. Також звернуто увагу суду на недоліки змісту протоколу.

Обвинувачені підтримали клопотання захисників про визнання доказів очевидно недопустимими.

Прокурор заперечив щодо клопотання, вважає доводи, викладені захисником необґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, вважає, що клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим не підлягає до задоволення, зважаючи на наступне.

За змістом ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Як вбачається із обґрунтування клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимим доказом, захисники посилаються на недотримання процесуальних вимог щодо складання протоколу.

Так, процесуальні вимоги щодо складання протоколів чітко окреслені в законодавстві.

Відповідно до статті 103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: 1) у протоколі; 2) на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; 3) у журналі судового засідання.

Під час проведення досудового розслідування складання протоколу є основним засобом фіксування кримінального провадження. Саме в протоколі фіксуються хід і результати проведення процесуальної дії (частина 1 статті 104 КПК).

Загальні вимоги до всіх протоколів процесуальних дій містяться у ч.3 ст. 104 КПК та конкретизуються в статтях КПК, які регламентують порядок складання і зміст протоколу певної слідчої (розшукової) або іншої процесуальної дії.

Порушення правил складання і засвідчення протоколу слідчої та іншої процесуальної дії викликає сумнів у вірогідності викладених у ньому відомостей і тягне за собою недопустимість використання їх у кримінальному провадженні.

Крім цього у ч. 1 ст. 68 КПК України зазначено, що в разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача). Водночас у цьому Кодексі не регламентовано самого порядку залучення перекладача.

Суд вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому в розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, даючи оцінку доводам захисників, суд не вбачає очевидної недопустимості протоколу огляду місця події від 01.08.2018.

Клопотання захисників зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на їх думку під час проведення досудового розслідування.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисниками, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначених в ньому доказів.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

Керуючись ст.ст. 87, 89, ч.2 ст.349 КПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання захисників про визнання очевидно недопустимим протоколу огляду місця події від 01.08.2018, в порядку ч.2 ст.89 КПК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1