Вирок

Іменем України

09.08.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000393 від 29.11.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, із середньою спеціальною освітою, працюючого таксистом, розлученого, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2022 року близько 14.00 год. ОСОБА_4 , знаходячись на паркувальному майданчику гіпермаркету «Ашан», що розташований за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 58 у м. Львові, діючи з прямим умислом, маючи умисел на безпідставне спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з приводу повернення завдатку за розірвання договору, наніс по черзі кулаками обох рук ОСОБА_6 не менше двох ударів в праву та ліву частину обличчя та в подальшому два удари в потилицю ззаду після того, як ОСОБА_6 відійшов здійснити виклик поліції.

Відповідно до висновку експерта у потерпілого ОСОБА_6 було встановлено діагноз: «Поверхнева травма інших частин голови, інша. Садно спинки носа. Перелом носової кістки з помірно вираженим зміщенням основних кісткових фрагментів», «Перелом кісток носа. Забійна рана спинки носа. Поверхнева травма носа, садно», «Відкритий перелом кісток носа зі зміщенням кісткових уламків». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено рану в ділянці носа, синці в ділянках обох очей ті спинки носа справа. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок контакту із тупим предметом, могли виникнути 28.11.2022 року, можливо від удару кулаком, як вказано у постанові та потерпілим. Перелом кісток носа відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, рана, синці до легкого ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України , визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини його вчинення. Зокрема, вказав, що його дівчина (цивільна дружина, з якою живе без реєстрації шлюбу) мала намір придбати квартиру у м. Львові, знайшла через маклера ОСОБА_6 , який займався продажем квартири, що її зацікавила. Вона оглянула квартиру, виставлену на продаж, погодилась з умовами продажу та сплатила завдаток у розмірі 1000 доларів США. В подальшому чекала на переоформлення об`єкта нерухомого майна, однак, за день до події потерпілий ОСОБА_6 сказав, що квартира більше не продається. Обвинувачений був переконаний, що причиною цього послужило те, що потерпілий привів іншого покупця, щоб більше заробити, і взяв завдаток з іншого покупця. Така поведінка ріелтора ОСОБА_6 обурила обвинуваченого, тому він був присутній на зустрічі з продавцем та потерпілим, яка була ініційована його дівчиною та її маклером. На цій зустрічі він був присутній на запрошення своєї дівчини. Зустріч відбувалась 28.11.2022 року на автостоянці магазину «Ашан» у м. Львові по вул. В. Великого. Під час цієї зустрічі були присутні він, його цивільна дружина, маклер, а також продавець і потерпілий. ОСОБА_6 відмовлявся виконати п.п.14-15 попереднього договору, яким було передбачено, що в разі відмови продавця від укладення договору купівлі-продажу повертається завдаток у подвійному розмірі та рекомендував звернутися до суду. У даному випадку продавець мав повернути 2000 доларів, враховуючи, що з його ініціативи не укладено договір та попередньо йому було надано завдаток 1000 доларів США. Враховуючи, що ОСОБА_6 відмовив у поверненні подвійного розміру завдатку обвинувачений на емоціях і спонтанно наніс йому по голові декілька ударів руками, в тому числі у ділянку носа. Після цього власник квартири (продавець) відлучився і приніс 2000 доларів США, які віддав дівчині обвинуваченого. Побиття він припинив з власної ініціативи, оскільки усвідомив, що це неправильно. В подальшому підійшли сторонні хлопці, щоб з`ясувати, що сталося, і попросили більше не продовжувати бійок. Поліцію викликав потерпілий. Продавець претензій не висловлював. Удари завдавав спонтанно зі злості, потім усвідомив, що можна було цього не робити. У скоєному кається, розуміє, що вчинив неправильно, про вчинене шкодує, просить суворо не карати, заявлений до нього цивільний позов визнає частково, а саме повністю визнає в частині вимог про відшкодування матеріальних збитків та заперечує в частині заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, адже вважає, що такої шкоди в дійсності не заподіяно, а її розмір, визначений потерпілим, є необґрунтованим.

Потерпілий ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що у листопаді 2022 року він зустрічався із другом ОСОБА_7 , який просив допомогти йому продати квартиру у АДРЕСА_2 . Відповідно, він зайнявся її реалізацією. З ним сконтактувала маклер ОСОБА_8 , яка разом із потенційним покупцем - жінкою приходила оглядати квартиру. Покупця усе влаштовувало, вона дала завдаток 1000 доларів США та було досягнуто домовленості про підготовку до переоформлення квартири на нового власника. За день до конфлікту йому зателефонувала маклер зі сторони покупця і наполегливо переконувала зменшити розмір його комісійної винагороди, як ріелтора, яка вже була погоджена у розмірі 5% від ціни договору. Він пояснив, що це питання уже узгоджене сторонами і розмір комісійної винагороди не може бути переглянуто, тому, якщо це не влаштовує покупця, договір не може бути укладено. За ініціативою сторони покупця 28.11.2022 року на парковці магазину «Ашан» у м. Львові відбулась зустріч між продавцем та ним, з одного боку, і покупцем, її маклером та товаришем покупця ОСОБА_4 . Останній учасником договірних правовідносин не був, з`явився на зустріч разом із покупцем, вимагав повернення завдатку у подвійному розмірі. Потерпілий йому роз`яснив, що договір купівлі-продажу не укладається з вини покупця, тому обов`язку повертати завдаток у подвійному розмірі немає, а, якщо він не згодний, то нехай звертаються до суду. На такі доводи ОСОБА_4 обурювався, вимагав негайно повернути завдаток у подвійному розмірі та, зрештою, раптово почав завдавати удари обома руками по голові потерпілого. Після удару по носі він відчув біль. В ході конфлікту до них підбігло двоє людей в камуфляжній формі та заспокоїли ОСОБА_4 . У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_4 він звернувся до поліції, також йому надавалася медична допомога у лікарні швидкої допомоги, де накладалися шви, в подальшому робилася операція у госпіталі ветеранів ім. Ю. Липи (м. Винники), оскільки обвинувачений своїми ударами спричинив відкритий перелом кісток носа зі зміщенням. ОСОБА_4 також задавав ударів продавцю, після чого останній приніс 2000 доларів США та віддав їх покупцю як подвійний розмір завдатку. Вважає, що суспільно небезпечними діями обвинуваченого йому спричинені матеріальні збитки, які полягають у затратах на лікування, а також моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, перенесених у зв`язку з необхідністю лікування, участі в досудовому розслідуванні і судовому розгляді справи, просить заявлений цивільний позов задоволити у повному обсязі.

Суд з`ясував, що обставини справи щодо заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, потерпілого, а також дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого та матеріалів, що стосуються речових доказів та шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, розмір якої визнається стороною захисту частково.

Отже, суд вважає доведеним факт умисного нанесення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету його вчинення, зокрема бажання спонукати потерпілого до вчинення дій, які обвинувачений вважав правильними, повне визнання обвинуваченим своєї вини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , причин конфлікту, який виник з цивільно-правових відносин, останньому слід призначити покарання у виді штрафу. Таке покарання, на переконання суду, є необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншим особам. При цьому, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, обстановку вчинення, зокрема в присутності сторонніх осіб, а тому, призначене покарання слід визначити на рівні максимальної межі, визначеної у санкції ч.2 ст.125 КК України для обраного виду покарання штрафу. Що стосується доводів представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 , висловлених у судових дебатах, про доцільність застосування до ОСОБА_4 покарання у виді арешту, суд вважає такі необґрунтованими, та звертає увагу на те, що позиція сторони потерпілого не є вирішальною для суду при обрані виду та міри покарання, яке призначається з урахуванням усіх фактичних обставин справи. Крім цього, не може залишатися поза увагою той факт, що попри вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, конфлікт між обвинуваченим та потерпілим первісно виник із приватно-правових, цивільних правовідносин, в тому числі і внаслідок різного трактування учасниками події умов договору та причин, з яких скасовується купівля-продаж квартири, а тому, обрання більш суворішого покарання обвинуваченому, ніж штраф, є недоцільним та з урахуванням даних про його особу надмірним.

У даному кримінальному провадженні до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався і в обранні такого на даний час потреби немає.

У справі потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, в якому цивільний позивач просить стягнути з ОСОБА_4 9308,82 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_6 матеріальну та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оскільки такі підтверджуються належними та допустимими доказами. При цьому, врахуванню підлягає те, що розмір матеріальної шкоди у сумі 9308,82 грн., який визначений з урахуванням витрат, понесених потерпілим на лікування та який підтверджений відповідною документацією, в тому числі наданими потерпілим квитанціями, наявними в матеріалах справи і дослідженими в судовому засіданні, визнаний обвинуваченим. Що стосується розміру заподіяної моральної шкоди, то суд приймає до уваги характер душевних страждань, що їх зазнав потерпілий ОСОБА_6 внаслідок заподіяння йому перелому кісток носа зі зміщенням, що потребувало проведення оперативного втручання, накладання швів та перебування в умовах лікарняного стаціонару впродовж 9 днів, а також відриву від звичайних занять, адже ОСОБА_6 , як встановлено в судовому засіданні, здійснює ріелторську діяльність, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10 , 2022 року народження та дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, впродовж часу лікування та реабілітації не міг займатися звичними заняттями та своєю працею, отримувати дохід, також у зв`язку з характером отриманих тілесних ушкоджень, внаслідок яких було ушкоджено лице, уникав протягом певного часу контакту із людьми, не міг вести власні справи та змушений був брати участь у слідчих діях, що, закономірно, порушило його звичний спосіб життя і вимагало докладення додаткових зусиль для відновлення такого. А тому, незважаючи на заперечення стороною захисту заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди потерпілому, в судовому засіданні цивільним позивачем та його представником доведено, що така дійсно спричинена. Однак, слід погодитися з доводами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , викладеними у відзиві на позовну заяву, що розмір такої, заявлений у сумі 100000 грн., не відповідає конкретним обставинами справи. На переконання суду, беручи до уваги глибину, інтенсивність та характер душевних страждань, що їх зазнав потерпілий внаслідок вчинення щодо нього кримінального правопорушення, з обвинуваченого (цивільного відповідача) на користь потерпілого (цивільного позивача) слід стягнути 20000 грн. в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, що є співрозмірним із встановленими обставинами спричиненя такої шкоди та відповідає критеріям розумності і справедливості. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди є достатньою сатисфакцією заявлених цивільним позивачем вимог і є обґрунтованим.

У справі відсутні процесуальні витрати.

Долю речових доказів слід визначити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У справі відсутні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) 9308 (дев`ять тисяч триста вісім) гривень 82 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

В решті вимог цивільного позову відмовити.

Речовий доказ оптичний диск із записами з нагрудних камер працівників УПП у Львівській області від 28.11.2022 року - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000393 (в матеріалах досудового розслідування).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1