Дата документу 31.08.2023 Справа № 335/7239/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1166/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/7239/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Роботине Токмацького району Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 08.10.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просив змінити продовжений щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисту поруку. Свої вимоги мотивував тим, що вказані у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються на припущеннях, а неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не обґрунтовано. Апелянт зазначає, що момент його затримання, повідомлення про підозру та ухвала про обрання запобіжного заходу повністю виключає ті ризики, на які посилається прокурор.

Захисник ОСОБА_8 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явився. На адресу Запорізького апеляційного суду надійшла його заява про розгляд даного провадження без його участі. Обвинувачений на участі захисника під час апеляційного розгляду не наполягав. Тому апеляційний розгляд з огляду на приписи ч.4 ст.422-1 КПК здійснено без участі захисника ОСОБА_8 ..

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, тому необхідно продовжити строк його тримання під вартою. При цьому, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання встановленим ризикам та не здатні гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину проти власності, пов`язаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

На переконання колегії суддів, вказаний ризик значно підсилюється тим, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, а також відбував покарання в місцях позбавлення волі. Проте, ОСОБА_7 свою злочинну діяльність не припинив та після спливу менше ніж трьох місяців з моменту звільнення з установи виконання покарань з корисливих мотивів вчинив інкримінований злочин із застосуванням насильства.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, дітей на утриманні не має. Обвинувачений не має місця постійного проживання на підконтрольній території України, а також офіційно не працевлаштований. Перелічені вище відомості свідчать про відсутність стійких соціальних зв`язків та стримуючих факторів належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 .

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів належної процесуальної поведінки потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 триває і не завершено. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у вину обвинуваченому існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків, адреси проживання та контактні дані яких відомі.

При цьому гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів зважає і на ту обставину, що у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 самостійно зазначає, що з-поміж іншого ухвала про обрання запобіжного заходу повністю виключає ті ризики, на які посилається прокурор.

Судова колегія критично ставиться до вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо застосування до нього запобіжного заходу у виді особистої поруки з огляду на відсутність в матеріалах провадження та під час апеляційного розгляду достовірних даних про поручителів, тобто осіб, що заслуговують на довіру, та письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 10 серпня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4