Дата документу 25.07.2023Справа № 554/862/23
Провадження № 1-кп/554/1022/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтави кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 19.07.2023 Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 345 КК України до 2 років обмеження волі, згідно ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, -

встановив:

І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ

Досудовим розслідуванням установлено, що після того як ОСОБА_7 припинила відносини із ОСОБА_6 , у останнього під час вживання вечором 26.12.2022 спиртних напоїв виник намір використати даний привід, щоб вчинити з нею сварку, під час якої, в порушення загальноприйнятих в суспільстві норм і правил поведінки продемонструвати своє зневажливе ставлення до неї, а також шляхом застосування образ та фізичного насильства принизити її, тим самим публічно показати свою винятковість та фізичну перевагу.

У той же вечір, для реалізації своїх хуліганських намірів, ОСОБА_6 направився за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме, за адресою АДРЕСА_3 . При цьому, слідуючи за вказаною адресою та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_6 вирішив потрапити до подвір`я ОСОБА_7 через паркан сусіднього домогосподарства, за адресою АДРЕСА_4 в якому проживала родина ОСОБА_8 , яка в цей час святкувала день народження ОСОБА_9 .

Для цього, близько 19:15 год., ОСОБА_6 , порушуючи тишу та спокій громадян у вечірній період доби, щоб привернути до себе увагу, став гучно стукати до ОСОБА_8 у залізні ворота. Коли ж до нього вимушений був вийти ОСОБА_10 аби дізнатись причини вказаної поведінки, ОСОБА_6 , будучи агресивно налаштованим, став наполегливо вимагати негайно пропустити його до їх двору, але отримавши відмову, проявляючи зверхність, хамовитість та байдужість до встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, вчинив із ОСОБА_10 сварку, під час якої, перебуваючи в громадському місці, почав безпідставно висловлюватись нецензурною лайкою, ображати та погрожувати ОСОБА_10 .

Почувши вказану лайку, до ОСОБА_10 підійшов його син, ОСОБА_9 , який у ввічливій формі запитав ОСОБА_6 чим він може йому допомогти. У відповідь ОСОБА_6 , продовжуючи, в порушення громадського порядку, діяти з особливою зухвалістю, демонструючи своє крайнє вороже ставлення, зверхність та нестриманість, став принижувати ОСОБА_9 в присутності інших осіб, нецензурно ображати, погрожувати фізичною розправою, після чого, не зважаючи на категоричну відмову в дозволі пройти на подвір`я рушив у двір.

Намагаючись завадити ОСОБА_6 зайти у двір, ОСОБА_9 на шляху слідування останнього виставив руку з проханням припинити вчиняти хуліганські дії. Однак, на вказане справедливе зауваження ОСОБА_9 стосовно зухвалої поведінки ОСОБА_6 не відреагував та не очікувано, з хуліганських мотивів, пальцями рук стиснутими в кулак, ударив ОСОБА_9 в обличчя від якого той не втримався на ногах. Внаслідок завданого удару, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин, синців та садна слизової оболонки губ зліва, що утворились від дії тупого предмету, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.

Разом з цим, побачивши, що ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 , його батько, ОСОБА_10 , діючи з метою активного захисту сина та не допущення проникнення останнього на територію домогосподарства, тобто для припинення вищевказаних хуліганський дій, став засуджувати дії ОСОБА_6 та відштовхувати останнього руками від ОСОБА_9 щоб завадити тому продовжувати застосовувати насильство.

Натомість, не реагуючи на прохання та дії ОСОБА_10 , для вчинення відносно останнього опору як особі, що намагається припинити вказані хуліганські дії, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незважаючи на пенсійний вік потерпілого,у зв`язку з чим мав перед ним фізичну перевагу, пальцями рук стиснутими в кулак, зухвало завдав тому удар в голову. Внаслідок вказаного насильства, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин, садна шкіри та синця слизової оболонки верхньої губи справа і хиткості 3 зуба на верхній щелепі справа, що утворились від дії тупого предмету, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.

Після вчинення активного опору, ОСОБА_6 на досягнутому не зупинився і в той же вечір, близько 19:30 год., без відповідного дозволу власників, через паркан, потрапив на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , тобто за місцем проживання ОСОБА_7 , де безпідставно став чинити буйство, бешкетування, гучно стукати у вікна та двері будинку, кричати та вимагати щоб ОСОБА_7 вийшла до нього на вулицю.

Коли ж ОСОБА_7 змушена була вийти на вулицю, ОСОБА_6 , діючи з особливою зухвалістю, в присутності рідних останньої, став нецензурною лайкою ображати її, погрожувати розправою, а також, щоб продемонструвати свою винятковість, фізичну перевагу та самоствердитись за рахунок її приниження, схопив ОСОБА_7 руками за волосся та із силою став тягнути їх, спричиняючи останній вказаними насильницькими діями фізичний біль.

При цьому, під час застосованого насильства, демонструючи свою зверхність, ОСОБА_6 продовжував ображати та погрожувати ОСОБА_7 та одночасно ігнорувати прохання рідних відпустити її, внаслідок чого останні вимушені для припинення цих хуліганських дій із застосуванням активної протидії втрутитись та відтягнути його від ОСОБА_7 , а потім примусово видворити його за ворота на вулицю.

Разом з цим, того ж числа, біля 19:30 год. на телефон відділу служби «102» управління організації аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про вчинення на території його домогосподарства за адресою АДРЕСА_3 хуліганських дій ОСОБА_6 .

Вказане повідомлення про правопорушення, екіпаж Управління патрульної поліції Полтавської області «Алтей 304», у складі інспекторів взводу №1, роти №1, батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старших лейтенантів поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , які відповідно до розстановки сил та засобів станом на 26.12.2022 заступили на чергування з охорони громадського порядку та громадської безпеки на території м. Полтави, у своєму службовому планшеті відмітили як прийняте ними для перевірки та вжиття заходів реагування відповідно до повноважень, визначених ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію».

В подальшому, інспектори патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_12 , як уповноважені працівники правоохоронного органу, що згідно ЗУ «Про національну поліцію» та Посадової інструкції інспектора роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області зобов`язані забезпечувати охорону прав і свобод людини, протидіяти злочинності, підтримувати публічну безпеку і порядку, здійснювати первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійно їх виявляти, припиняти тощо, у форменому одязі працівника поліції, що містив на собі спеціальний жетон, відповідні нарукавні та нагрудні знаки розрізнення поліцейського, згідно затвердженого однострою, на службовому автомобілі «КІА Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 , на кузові якого розміщено відповідні логотипи органів Національної поліції України, з ввімкненим світловим проблисковим маячком, прибули за місцем виклику, АДРЕСА_3 , де за двором на вулиці, виявили ОСОБА_6 , який будучи агресивно налаштованим, сперечався з рідними ОСОБА_7 , що було розцінено ними як порушення громадського порядку.

Зупинившись біля вказаних осіб, інспектор патрульної поліції ОСОБА_4 опустив вітрове скло правих пасажирських дверей службового автомобіля та запитав останніх чи дійсно ними був здійснений виклик поліції, а отримавши підтвердження почав відчиняти двері. Одночасно з цим, ОСОБА_6 , розуміючи, що у зв`язку з його попередньою поведінкою працівниками поліції до нього будуть застосовані відповідні заходи превентивного впливу в тому числі, пов`язані із припиненням правопорушення, став безпідставно ображати їх нецензурною лайкою, а потім, щоб не дозволити вийти інспектору патрульної поліції ОСОБА_4 на вулицю, підбіг до автомобіля із силою руками вдарив у двері автомобіля, внаслідок чого вони різко зачинились, тим самим вчинив активний опір та перешкоджання працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки.

Реагуючи на вказану агресивну поведінку ОСОБА_6 , що була оцінена інспектором патрульної поліції ОСОБА_4 як опір працівнику правоохоронного органу, останній при виході з автомобіля через виниклу необхідність негайного вжиття заходів для попередження пошкодження службового автотранспорту органів поліції, з дотриманням вимог пропорційності та у відповідності до повноважень встановлених ст.ст. 42, 43 Закону України «Про Національну поліцію» та власної Посадової інструкції, вимушений був без попередження застосувати фізичну силу, відштовхнути останнього руками від автомобіля назад з одночасним зверненням до ОСОБА_6 із зауваженням та вимогою припинити правопорушення.

На вказані законні зауваження та вимоги ОСОБА_6 не відреагував, так як його подальші дії з опору працівнику поліції стали більш агресивними, під час яких, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, розуміючи, що ОСОБА_4 є працівником поліції та перебуває на службі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, швидко наблизився до нього та пальцями рук стиснутими в кулаки та ногами у взутті став завдавати йому удари в голову, по тулубу, кінцівкам. Внаслідок застосованого насильства, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневих ділянок, які утворились від дії тупих предметів з обмеженими контактуючими поверхнями, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак, які кваліфікуються у своїй сукупності як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.

ІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії ОСОБА_6 судом кваліфікуються:

-за епізодом щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю;

-за епізодом відносно ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 296 КК України, тобто, як вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, а саме хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, які пов`язані з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії;

-за ч. 2 ст. 345 КК України, а саме, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засідання свою вину визнав повністю у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вищевказаних обставин. На запитання прокурора пояснив, що 26 грудня 2022 року перебував на святкуванні дня народження, де вжив невелику кількість алкоголю та в подальшому намагався потрапити через двір домогосподарства потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до домогосподарства ОСОБА_13 , з якою раніше зустрічався та посварився, В ході цих дій у нього виникла сутичка, оскільки останні перешкоджали йому потрапити до двору господарства. В ході сварки він дійсно наніс удари потерпілим. В подальшому, він потрапивши до господарства ОСОБА_7 , ображав її та застосував фізичне насильство. Після приїзду працівників патрульної поліції дійсно перешкоджав їх діям та наніс удари потерпілому ОСОБА_14 . Також суду пояснив, що зробив належні висновки щодо своїх дій, зобов`язується в подальшому не допускати подібного та просив не позбавляти його волі.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Претензій до обвинуваченого не мають, оскільки пробачили його та прохають призначити міру покарання, не пов`язану з реальним позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини справи, в питанні призначення покарання пояснив, що не вважає доцільним позбавляти волі ОСОБА_6 , оскільки останній вибачився перед ним, розкаюється у вчиненому, тому заслуговує на те, щоб йому була надана можливість виправитися без позбавлення волі.

Суд рахує, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, визнає недоцільним, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,3 ст. 296 та ст.345 КК України вважає повністю доведеною.

ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень. Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який має молодий вік, до вчинення інкримінованих правопорушень до кримінальної відповідальності не притягувався, не одружений, маючого вищу освіту, посередньо характеризується, на обліках нарколога та психіатра не перебуває.

Судом не можуть бути прийняті доводи сторони обвинувачення щодо відсутності щирого каяття та щодо неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого на досудовому слідстві з наступних причин. Касаційний кримінальний суд Верховного Суду в постанові від 07.03.2023 року в справі № 514/1581/20 зазначив, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно зі статтею 75 КК України у разі якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно досудової доповіді та оцінки ризику вчинення ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства та вчинення повторних правопорушень органом пробації оцінюється як середній, а виправлення без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не може становити небезпеку для суспільства.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами., що обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також щодо особи похилого віку .

Ці обставини в сукупності дають суду підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, тому суд рахує за необхідне і достатнє призначити йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку.

В ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 слідчим суддею 28.12.2012 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави 24810 грн., 29.12.2022 року його звільнено у зв`язку із внесенням застави.

Тому, згідно з ч.4 ст.202 КПК України ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_6 слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_15 визнати винуватим та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 296 КК України 1 рік обмеження волі.

-за ч. 3 ст. 296 КК України 2 роки позбавлення волі.

-за ч. 2 ст. 345 КК України - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 3 років позбавлення волі.

Згідно ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком 19.07.2023 Київського районного суду м. Полтави за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, більш суворим покаранням за цим вироком, призначити остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зарахувати в строк відбування покарання термін перебування ОСОБА_6 під вартою з 26.12.2022 по 29.12.2022 та з 02.04.2023 по 19.07.2023 року.

До вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_6 залишити запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 24810 грн. 00 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд, який ухвалив рішення - протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1