Справа №585/1/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/228/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

21 квітня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/1/23 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2023 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід домашній арешт з покладенням обов`язків,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, оскільки прокурором в судовому засіданні наведені доводи, що свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного.

24.02.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погодженим із прокурором Роменської окружної прокуратури, звернувся слідчий СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 01.01.2023 ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21043» поблизу будинку № 57 по вул. Соборній в с. Сміле Роменського району, допустив наїзд на ОСОБА_11 , після чого зупинив т/з та разом із ОСОБА_7 вийшов з нього і вияв під колесами автомобіля тіло ОСОБА_11 . ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння сів за кермо та, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, здійснив наїзд на ОСОБА_11 , не вживши заходів деблокування потерпілого, а потім залишив останнього в безпорадному та небезпечному стані, жодних дій з надання допомоги останньому чи виклику екстрених спеціальних служб не вчинив. Від отриманих травм ОСОБА_11 помер.

01.01.2023 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК, ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК, а 02.01.2023 йому було повідомлено про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК, існують ризики, встановлені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, то слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою і відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків на підставі ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення слідчий суддя умотивувала тим, що прокурор не обґрунтував, чому ОСОБА_7 має перебувати під вартою, за умови, що іншій особі, яка вчинила наїзд, взагалі не обрано запобіжний захід і до суду не надано даних про наявність кримінального провадження відносно цієї особи.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності ч. 1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, крім іншого, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а згідно приписів ч. 1 ст. 178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого і постановляючи ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що матеріали клопотання не містять об`єктивних даних, які достатньо вказували б на перешкоджання інтересам слідства, зважаючи на те, що в даному кримінальному провадженні першочергові слідчі дії вже проведені, допитані свідки, допитані потерпілі, проведені огляди, призначені необхідні експертні дослідження тощо, а також ні слідчим, ні прокурором не приведено переконливих доказів існування обставин, які б свідчили про недостатність застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Зазначені висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на вимогах КПК.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту слідчим суддею в повній мірі враховані всі суттєві обставини кримінального провадження, як того і вимагають положення ст. 194 КПК.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178 і ч. 1 ст. 194 КПК: протоколами допиту потерпілого та свідків, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, у матеріалах кримінального провадження відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у рішеннях від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) та від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». При цьому необхідно мати на увазі, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу (п. 55 рішення ЄСПЛ від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88).

Твердження прокурора про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні дані, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення ОСОБА_7 яких-небудь відповідних реальних дій. При цьому ЄСПЛ у своєму рішенні від 26.01.1993 у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява № 14379/88) вказав, що «небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. Треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти, заяви особи про те, що вона прагне виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у особи кількох паспортів; наявність даних про те, що підозрюваний раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо. Ці обставини виходячи із ситуації провадження повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що обвинувачений переховуватиметься».

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про ризик незаконного впливу, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вказаний ризик має обґрунтовуватися певними доказами (фактами), що свідчать (чи можуть свідчити) про можливість ризику, зокрема, сторона обвинувачення має надати інформацію про погрози підозрюваного на адресу свідків чи потерпілого, що може підтверджуватися показаннями останніх, їхніми заявами чи скаргами (з приводу незаконного впливу), а сам факт посилання на можливість такого ризику не утворює його.

Не може прийняти до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги прокурора, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленому ризику, оскільки у клопотанні слідчого не зазначено, а під час його розгляду як слідчим суддею, так і апеляційним судом, не було встановлено того, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту свідчить і той факт, що підозрюваний самостійно за вимогою апеляційного суду у визначений час з`явився в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища і застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Слідчим суддею згідно ч. 1 ст. 178 КПК у повній мірі було взято до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 та передбачене законом покарання за ці злочини, а також дані про особу останнього, зокрема відсутність судимостей та позитивної характеристики.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків (ч. 5 ст. 194 КПК), оскільки тримання під вартою до суду повинно розглядатися як винятковий захід, який ніколи не повинен бути обов`язковим і використовуватися для цілей покарання (п. 1 Рекомендації R (80) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо досудового ув`язнення).

У зв`язку з цим, ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2023 про застосування до підозрюваного ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4