Номер провадження 1-кп/741/57/23
Єдиний унікальний номер 741/1063/22
ВИРОК

іменем України

10 липня 2023 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Носівка кримінальне провадження № 0000480 від 02.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соколів Червоноармійського району Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, з повною загальною середньою освітою, який працює трактористом-машиністом в ПП «Агропрогрес», фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 160 годин громадських робіт, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 01.11.2022 близько 16 год. 30 хв., знаходячись на території господарства своєї матері ОСОБА_7 , розташованому по АДРЕСА_2 , в ході сварки зі своїм знайомим ОСОБА_6 , що раптово виникла на побутовому ґрунті, маючи на меті спричинення йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесного ушкодження потерпілому та бажаючи їх настання і доводячи свої наміри до кінця, умисно схопив лівою рукою за обличчя ОСОБА_6 , засунувши при цьому великий палець до ротової порожнини за праву щоку, після чого стиснув шкіру обличчя та потягнув, спричинивши такими діями потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: осадніння та забою м`яких тканин та підшкірної гематоми правої виличної ділянки, забійної рани верхньої губи на слизовій, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_4 01.11.2022 близько 16 год. 35 хв., знаходячись на території господарства своєї матері ОСОБА_7 , розташованому по АДРЕСА_2 на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив з нею сварку, в ході якої, маючи на меті спричинення фізичного болю ОСОБА_7 , умисно наніс один удар ліктем правої руки в область грудної клітки потерпілої, чим завдав їй сильного фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Ст. 91 КПК України установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнав та дав показання, що 01.11.2022 прийшов до матері ОСОБА_7 на АДРЕСА_3 , щоб забрати свої документи. У цей час там на повір`ї, окрім самої ОСОБА_7 , також перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Між ними виник конфлікт, у ході якого його побили (нанесли тілесні ушкодження), зокрема, вибили передні зуби, штовхнули його на матір, від чого та упала, а він після того звертався за медичною допомогою. При цьому просив суд визначити йому покарання у вигляді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що 01.11.2022 близько 16 год. 30 хв. перебував у сараї у дворі домоволодіння ОСОБА_7 , де він тимчасово тримає свою худобу (коня та корову). Почувши крики ОСОБА_7 , він вийшов із сараю, його ( ОСОБА_6 ) лівою рукою схопив за щоку ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Від цього ОСОБА_6 відчув різкий біль, у нього виникла кровотеча. Їх намагалась розборонити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак ОСОБА_4 правою рукою ударив матір у грудну клітку, від чого та упала. Жодних ударів ОСОБА_4 він не наносив, а тому твердження останнього про вибиті зуби дійсності не відповідає. Коли ОСОБА_4 сказали, що буде викликана поліція, він відпустив ОСОБА_6 , конфлікт припинився.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що 01.11.2022 близько 16 год. 30 хв. у дворі за місцем її проживання ( АДРЕСА_3 ) у неї виникла сварка з обвинуваченим ОСОБА_4 , який доводиться їй рідним сином та близько двох років з нею не проживає. У цей час на подвір`ї перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , котрі привели до сараю ОСОБА_7 своїх коня та корову, проти чого категорично заперечував ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_6 вийшов із сараю, ОСОБА_4 схопив його за обличчя та засунув пальця йому до рота, завдавши йому болю. Коли потерпіла намагалась їх розборонити, ОСОБА_4 штовхнув її в тулуб, від чого вона упала на дерев`яні двері та цеглу, які знаходились на землі неподалік. Унаслідок цього ОСОБА_7 відчула різкий біль у грудях. ОСОБА_8 розпочала кричати, що викличе поліцію, після чого конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 припинився. Вибитих зубів у ОСОБА_4 від сутички вона не бачила.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_8 надала суду показання, відповідно до яких у той день (01.11.2022) вона разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бл. 16 год. 30 хв. перебувала у дворі домогосподарства потерпілої ОСОБА_7 , яке розташоване по АДРЕСА_3 . У цей час прийшов обвинувачений ОСОБА_4 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, висловив претензії щодо того, чому корова ОСОБА_6 перебуває на подвір`ї його матері, почав відв`язувати корову, чим спровокував конфлікт, у ході якого ОСОБА_4 схопив лівою рукою за обличчя ОСОБА_6 , засунувши йому великий палець до рота, та почав душити останнього. При цьому ОСОБА_7 стала їх розбороняти, після чого ОСОБА_4 пхнув її в область грудної клітки, від чого та упала. Після погроз викликати поліцію ОСОБА_4 припинив протиправні дії щодо ОСОБА_6 . Того, щоб ОСОБА_6 вибив зуби ОСОБА_4 , вона не бачила.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_9 надала суду показання, згідно з якими 01.11.2022 бл. 16 год. 00 хв. вона перебувала на городі свого домоволодіння по АДРЕСА_4 , бачила, як до двору ОСОБА_7 на велосипеді приїздив її син ОСОБА_4 , та пізніше чула голосні крики від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 : «Відпусти!». Підійшовши ближче до двору ОСОБА_7 уже наприкінці конфлікту вона побачила ОСОБА_6 , який мав розірвану праву щоку, та ОСОБА_4 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. Вибитих передніх зубів у ОСОБА_4 свідок не бачила.

Свідок сторони обвинувачення ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що 01.11.2022 у дворі домогосподарства ОСОБА_7 по АДРЕСА_3 вона не перебувала та очевидцем конфлікту між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вона не була. Орієнтовно 05-06.11.2022 вона перебувала у гостях у ОСОБА_6 , який розповів їй про причини виникнення конфлікту зі ОСОБА_4 . Свідок бачила на обличчі у ОСОБА_6 синець з правої сторони та кровопідтік.

Свідок сторони захисту ОСОБА_13 суду дала показання, що свідком подій 01.11.2022 у дворі ОСОБА_7 вона не була. Пізніше вона бачила ОСОБА_6 , у якого була опухлою права щока, та який повідомив, що такі ушкодження йому наніс ОСОБА_4 .

Окрім показань потерпілих та свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- заявами ОСОБА_14 , ОСОБА_7 про вчинення відносно них кримінальних правопорушень;

- висновком експерта № 161 від 07.12.2022, згідно якого у ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження: осадніння та забій м`яких тканин та підшкірна гематома правої виличної ділянки, забійна рана верхньої губи на слизовій. Тілесні ушкодження могли бути спричинені 01.11.2022. По механізму спричинення всі тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок дії сили тертя-ковзання предметом, що може володіти шорсткою поверхнею. По ступеню тяжкості всі тілесні ушкодження, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відповідно до п. 2.3.1 а, 2.3.2б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судової медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягло за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження могли виникнути в час і при обставинах, вказаних в описовій частині постанови, в тому числі як при перерозтягненні шкіри, так і при механічній дії нігтів. ОСОБА_6 міг знаходитись як у вертикальному, так і у горизонтальному, або близькому до них положенню, в момент отримання тілесних ушкоджень.

Указаний вище експертний висновок є науково обґрунтованим, вмотивованим, тобто належними та допустимим доказом, який з переконливістю доводить, що потерпілий ОСОБА_6 дійсно отримав тілесне ушкодження у вигляді осадніння та забою м`яких тканин та підшкірну гематому правої виличної ділянки, забійну рану верхньої губи на слизовій, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 160 від 07.12.2022, згідно якого у ОСОБА_7 діагноз «забій грудини та лівого колінного суглоба», які маються в медичній документації відповідно примітки до п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», в якій вказано, до «діагноз забій м`яких тканин голови, грудної клітки, живота, тощо не враховується при оціненні ступеню тяжкості, за умови, що він не встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями» як такі, що не підтверджені об`єктивними клінічними даними, отже тому при оціненні ступеня тяжкості дані діагнози до уваги не брались. Будь-яких інших тілесних ушкоджень у наданій медичній документації не вказано;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.12.2022 за участю потерпілого ОСОБА_6 , в ході якого потерпілий послідовно та докладно розказав та показав про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом до нього, згідно з яким відтворено обстановку та обставини заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень (а. с. 80-81);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.12.2022 за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого потерпіла послідовно та докладно розказала та показала про механізм заподіяння їй удару, а також переглянутим у судовому засіданні відеозаписом до нього, згідно з яким відтворено обстановку та обставини заподіяння обвинуваченим їй як потерпілій удару (а. с. 84-85);

- протоколом проведення слідчого експерименту та ілюстрованою таблицею до нього від 26.12.2022 за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , в ході якого останній розповів про своє бачення обстановки та показав механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Вказана процесуальна дія відбувалася у присутності захисника ОСОБА_5 та понятих, зауваження відсутні (а. с. 100-160).

Жодні із зазначених вище доказів, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення, сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

Оцінюючи здобуті в кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що вищевикладені докази встановлюють факти та обставини, які мають значення для кримінального провадження, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні, та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто вчинення ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України, суд розцінює як спосіб уникнення ним відповідальності за скоєне, оскільки зібрані докази достовірно підтверджують вину ОСОБА_4 у заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 та умисному завданні удару, який завдав сильного фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 під час виниклого конфлікту.

При цьому судом не здобуто будь-яких доказів протиправної поведінки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КК України цей Кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Так, відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є кримінальними проступками; ставлення обвинуваченого до вчиненого, відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно.

За сукупністю вказаних обставин, ураховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу та визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці четвертому п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

За змістом цих роз`яснень, у разі призначення основних покарань різних видів, які не підлягають заміні, суд, не зважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 70 КК України і визначити остаточне покарання у виді сукупності цих покарань, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2023 року, яким ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді 160 годин громадських робіт, з урахуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, відповідно до якої основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити у вигляді штрафу та громадських робіт, зарахувавши в строк покарання частково відбуте ОСОБА_4 покарання у виді 64 год. громадських робіт за вироком від 10 березня 2023 року. та визначивши, що покарання у виді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КК України, і йому призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

- за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2023 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, та 160 (ста шістдесяти) громадських робіт.

Зарахувати в строк відбуття покарання відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 10 березня 2023 року у виді 64 (шістдесяти чотирьох) годин громадських робіт.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Речові докази по справі: диски DVD-R з відеозаписами слідчих експериментів за участі потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_15