Справа № 297/3333/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : захисниці обвинуваченого

ОСОБА_5 - адвокатки ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/628/22, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисниці, - адвокатки ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 травня 2023 року задоволено клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та продовжено щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 30 червня 2023 року включно, із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; без дозволу слідчого, прокурора чи суду не виїжджати за межі Закарпатської області; утримуватись від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання захисниці, адвокатки ОСОБА_6 , про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - відмовлено.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження № 0000390, відомості про кримінальне правопорушення у якому 17.09.2022 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 9 років. У кримінальному провадженні прокурор подав щодо обвинуваченого ОСОБА_5 клопотання, в якому просить продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України порадами, вказівками, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому з корисливих мотивів, а також тим, що строк дії попередньої ухвали про продовження строку тримання особи під вартою закінчується 02.05.2023. Прокурор у клопотанні вказує на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не розпочато і не завершено, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не відпали і продовжують існувати. Так, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор просить задовольнити заявлене ним клопотання та продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів із визначенням застави.

В ухвалі суду вказується на те, що 28.10.2022 до Берегівського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану з користі. Судом встановлено, що підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі доведення його вини у вчиненому, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Зокрема, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду підтверджується тим, Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина), що дає реальну можливість обвинуваченому покинути територію України поза межами пункту пропуску державного кордону України, а за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років із конфіскацією майна. Також суд взяв до уваги те, що стороною захисту не надано доказів у підтвердження доводів клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, зокрема щодо наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, та відсутності передбачених ст. 177 КПК України ризиків. Тому, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а стороною захисту такі не спростовані, у зв`язку з чим застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі її внесення, поклав на обвинуваченого передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 194 КПК України обов`язки, а у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який - відмовив.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що утримується під вартою з 17.09.2022. Зазначає, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні не доведені жодними доказами, оскільки ОСОБА_5 не має наміру переховуватись від слідства та суду і впливати на свідків у кримінальному провадженні. Просить обрати відносно нього менш суворий запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокатка ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною. Зазначає, що наведені у клопотанні ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - ґрунтуються виключно на припущеннях, так як не підтверджені жодними доказами. Звертає увагу на те, що судом залишено поза увагою той факт, що свідки у кримінальному провадженні неодноразово викликалися судом, однак жодного разу у судові засідання не з`являлися. Ухвали про привід свідків не виконувались. Крім того, вважає, що доводи клопотання прокурора не містять обґрунтувань того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, на які вказується у клопотанні. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення захисниці обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокатки ОСОБА_6 , яка підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності прокурора та обвинуваченого ОСОБА_5 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що: прокурор та обвинувачений належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційних скарг; від прокурора та обвинуваченого не надходило клопотань про відкладення розгляду апеляційних скарг, а обвинувачений ОСОБА_5 також не заявляв клопотань про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги; захисниця - адвокатка ОСОБА_6 не заперечувала щодо розгляду матеріалів контрольного провадження без участі прокурора та обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що: інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, і за його скоєння йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років; специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, а також те, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а саме допит свідків та понятих.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, враховуючи те, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) та це дає реальну можливість ОСОБА_5 покинути територію України поза межами пункту пропуску державного кордону України, оскільки він проживає у прикордонній зоні; незаконного впливу на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ними показань на його користь, що створює загрозу тиску та підбурювання до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме використовуючи свої зв`язки координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення даних у кримінальному провадженні шляхом погрози та тиску на учасників кримінального провадження.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків чи інших учасників кримінального провадження, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисниці про те, що наведені у клопотанні ризики, на які посилається прокурор, не є доведеними, оскільки не підтверджені жодними доказами і ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги захисниці про те, що судом залишено поза увагою той факт, що свідки у кримінальному провадженні неодноразово викликалися судом, однак жодного разу у судові засідання не з`являлися, а ухвали про привід свідків не виконувались, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не спростовують наявність вищеописаних ризиків і не дають підстав для відмови у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 й обрання щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Відхиляючи вказані доводи апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодного доказу, який може слугувати підставою для висновку, що ризики, вказані прокурором у клопотанні зменшились або їх взагалі не існує.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стан здоров`я, майновий стан, відомості про наявність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_5 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що безумовно свідчить про відсутність зменшення ризиків у цій частині.

Доводи захисниці про те, що доводи клопотання прокурора не містять обґрунтувань того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти тим ризикам, які вказані прокурором у клопотанні, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище, а відтак і не свідчать на відсутність обставин, які стали підставою для обрання та продовження щодо ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави - 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів у сфері охорони недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації в умовах воєнного стану.

Відхиляючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений судом першої інстанції розмір застави. Тому, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не має наміру переховуватись від слідства та суду та впливати на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, а у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який - відхилив.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційних скарг, доводи яких не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказувалось.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги, які подали обвинувачений ОСОБА_5 та його захисниця - адвокатка ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 01 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України, ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 30 червня 2023 року включно, із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) грн, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: