печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022, яка полягає у нерозгляді клопотань від 04.07.2023,-

ВСТАНОВИВ:

02.08.2023 до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022, яка полягає у нерозгляді клопотань від 04.07.2023.

В обґрунтування доводів та вимог скарги ОСОБА_3 зазначає, що у провадженні другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, перебуває кримінальне провадження № 0000271 від 15.07.2022 за ч. 2 ст. 372 КК України.

04.07.2023 ОСОБА_3 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, було подано клопотання про проведення слідчих розшукових дій в межах кримінального провадження № 0000271 від 15.07.2022 за ч. 2 ст. 372 КК України.

На дату звернення до суду у скаржника відсутні будь-які відомості щодо процесуального реагування на клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлялася належним чином, заяв, клопотань до суду не надходило.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином. Старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 на електронну адресу суду направив заперечення, зазначивши, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

18.10.2022 матеріали зазначеного кримінального провадження скеровано до Київської міської прокуратури для визначення підслідності.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань, до яких має доступ Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, слідчими зазначеного Територіального управління досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022, не здійснюється.

До Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві надходили звернення ОСОБА_3 щодо залучення до кримінального провадження № 0000271 як потерпілого від 05.07.2023 та щодо проведення слідчих (розшукових) дій у зазначеному кримінальному провадженні від 05.07.2023, 06.07.2023, 07.07.2023, від 10.07.2023, 17.07.2023, 18.07.2023.

За результатом розгляду звернень ОСОБА_3 , останньому повідомлено, що з питань викладених у зверненнях необхідно звернутись до органу досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022.

На підставі викладеного та враховуючи, що доводи ОСОБА_3 , викладені у скарзі на бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, яка полягає у нерозгляді клопотання від 04.07.2023 у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022 є необґрунтованими та безпідставними.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду скарги, визнано можливим її розгляд у відсутність особи, за скаргою якого здійснюється судове провадження та представника Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві. При цьому слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 (справа № 370/2316/18, провадження № 51-9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Так, у рішенні по справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Разом з тим, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 3 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Верховний Суд України у постанові від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к зазначає, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

Стаття 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КПК України, клопотання про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Частиною другою статті 220 КПК України передбачено, що про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Разом з цим, при дослідження матеріалів скарги, слідчим суддею встановлено, що вона, яке може бути предметом оскарження до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, оскільки Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві, з 18.10.2022 не здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022, а відтак, вище вказана скарга, не може бути оскаржено до слідчого судді через призму здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, оскільки способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд учасником кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, особою, що подала скаргу, не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які давали б підстави дійти висновку про наявність наявність правових підстав та об`єктивних фактів для розгляду такої скарги слідчим суддею.

Застосовуючи аналагію при застосуванні висновку щодо застосування норм права, викладеній в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 у справі №569/17036/18 (провадження №51-598кмо19), відповідно до якої судом постановляється ухвала про закриття провадження у разі, якщо після відкриття провадження за скаргою буде встановлено, що вона відкрита за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку що провадження за скаргою підлягає закриттю.

Керуючись статтями 3, 5, 110, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000271 від 15.07.2022, яка полягає у нерозгляді клопотань від 04.07.2023.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1