Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3254/21
Провадження № 1-кп/723/383/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

ОСОБА_1 , в складі

головуючого суддi ОСОБА_2

за участю:

секретаря ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у вiдкритому судовому засiданні, в залi суду, в ОСОБА_8 , кримінальне провадження № 0000220 від 28.06.2021 року по обвинуваченню в скоєнні злочину, що передбачений ч.1 ст.122 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Давидівка Сторожинецького району Чернівецької області, проживає в АДРЕСА_1 , працює двірником в ДУ № 2 м. Сторожинець, раніше не судима,

встановив:

28 червня 2021 року біля 07,00 години ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, в ході раптово виниклої словесної суперечки, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно нанесла один удар мітлою в ліву область обличчя ОСОБА_5 а потім біля чотирьох ударів дерев`яним держаком від даної мітли в область лівої та правої руки ОСОБА_5 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців на тильній поверхні правої китиці, на долоні правої китиці та основі проксимальної фаланги правої китиці, на дистальній фаланзі 4-го пальця лівої китиці, поверхневу рану на лівій надбрівній ділянці, які згідно висновку судово-медичного експерта № 107-Е від 30.07.2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень та закритий перелом третини лівої ліктьової кістки без зміщення, який згідно висновку судово-медичного експерта № 107-Е від 30.07.2021 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 , вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду цивільний позов про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину та просила відшкодувати їй за рахунок обвинуваченої тридцять тисяч моральної шкоди, яку потерпіла обґрунтувала в позові неможливістю нормально жити у період лікування, душевними стражданнями і переживаннями у зв`язку із самим фактом нападу на неї, побиттям та наявністю тілесних ушкоджень в т.ч. перелом руки, який унеможливив життя через неможливість самостійно приготувати їжу, прибратися, помитися, обробляти земельну ділянку.

Обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України в судовому засідання не визнала і суду показала, що дійсно 28 червня 2021 року між нею та потерпілою виникла сварка з приводу того, що вона забила бетон під паркан (сітку). Потерпіла подзвонила і коли приїхав її син ОСОБА_9 то він почав грубо зривати дошки які були використані на опалубку, сітку і валити бетон. Потерпіла кидала в неї цеглою але не попала а вона махала мітлою, яку тримала в руках, через сітку, щоб відігнати Фестеїв від паркана. Вона не била потерпілу бо не було за що її бити, адже конфлікт був із її сином, який ламав її власність. В якийсь момент потерпіла впала на землю і вона кричала ОСОБА_10 щоб підняв маму. ЇЇ донька вибігала з хати на крики але була недовго на місці конфлікту.

Суд знаходить, що не дивлячись на не визнання обвинуваченою своєї вини, її винуватість в скоєному злочині, доведена в суді показаннями безпосередньо самої обвинуваченої, показаннями потерпілої, свідків, експерта та письмовими доказами в кримінальному провадженні.

В суді потерпіла показала, що 28 червня вона пішла на город, а обвинувачена в цей час забивала фундамент під паркан, яким перекрила їй доступ до города. Між ними з цього приводу був вже конфлікт 2-3 місяці до цього дня. Вони із сином почали розбирати опалубку від фундаменту під паркан і сам паркан, а обвинувачена не давала можливості це робити і била їх мітлою і дерев`яною частиною цієї ж мітли зверху через паркан по головах, обличчю, тілу і по руках. Вони закривалися в т.ч. руками і в якийсь момент вона відчула сильний біль в руці. ЇЇ син викликав поліцію і швидку. В неї була поломана ліва рука і в приймальному відділенні лікарні їй наклали гіпс і дали обезболююче. В подальшому гіпс з руки знімали кілька разів так як рука погано зросталася. Свої позовні вимоги потерпіла підтримала повністю і просила покарати обвинувачену по закону.

Свідок ОСОБА_11 в суді показала, що в день конфлікту між її мамою та Фестеями, вона виходила до паркана але в конфлікті участі не приймала та бачила, що потерпіла кидала в маму цеглою та падала, а ОСОБА_6 відганяла Фестеїв від паркану.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_12 показав, що 28.06.2021 року він був викликаний мамою, яка є потерпілою по справі на вул. Карюкіна де мама має земельну ділянку яку обробляє, в зв`язку з тим, що сусідка ОСОБА_6 перекрила їм дорогу до їх земельної ділянки зробивши бетонний фундамент під сітчастий паркан. Конфлікт з приводу проїзду на город триває дуже давно, а в той день він приїхавши, почав демонтовувати фундамент та паркан а обвинувачена не давала цього робити, поливала його та маму водою била зверху через сітку лопатою, мітлою та дерев`яним держаком від мітли. В якийсь момент мама крикнула і він зрозумів що її ударили палкою по руці. В подальшому вже в лікарні стало зрозуміло, що у його матері були синяки та зламана рука.

Допитаний в суді експерт ОСОБА_13 відповідаючи на запитання сторін кримінального провадження підтвердив свої висновки дані як в первісному так і в додатковому експертних висновках.

Крім зазначеного винуватість обвинуваченої доведена дослiдженими в судовому засiданнi письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.06.2021 року згідно якої потерпіла ОСОБА_5 в день скоєння щодо неї злочину звернулася в установленому законом порядку із усною заявою про нанесення їй обвинуваченою декілька ударів палицею по різних частинах тіла;

-записом в медичній карті № 2 амбулаторного хворого ОСОБА_5 де вона заявляла 29.06.2021 року скарги на біль в області н/з лівого передпліччя та четвертого пальця лівої кисті. Гіпсова пов`язка функціонує. Діагноз з/перелом н/з лівої ліктьової кістки без зміщення. Забій четвертої основної фаланги четвертого пальця. На рентгенограмі лівого передпліччя і лівої кисті від 29.06.2021 року відмічається лінійний перелом н/з лівої кисті, нечіткий контур н/з променевої кістки, деформація дистального відділу основної фаланги четвертого пальця.

-висновком експерта № 98-Е згідно якого ОСОБА_5 , згідно медичної карти амбулаторного хворого № 2, була оглянута 29.06.21 року і у неї був виявлений закритий перелом нижньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення і не виключено, що вказане тілесне ушкодження могло виникнути внаслідок нанесення удару дерев`янним предметом, по строку може відповідати 28 червня 2021 року і відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Крім цього були також виявлені синці на тильній поверхні правої китиці, на долонній поверхні правої китиці, на основі проксимальної фаланги правої китиці, на дистальній фаланзі 4-го пальця лівої китиці та поверхнева рана на лівій надбрівній ділянці, які могли виникнути в результаті не менш як чотириразової травмуючої дії тупих твердих предметів, не виключено внаслідок нанесення ударів дерев`яним предметом, по строку можуть відповідати 26 червня 2021 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2021 року проведеного за участю слідчого, понятих, статиста та судово-медичного експерта ОСОБА_13 за якими свідок ОСОБА_12 в період з 08,30 години до 08,45 години відтворив обставини події, яка мала місце 28.06.2021 року;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.07.2021 року проведеного за участю слідчого, понятих, статиста та судово-медичного експерта ОСОБА_13 за якими потерпіла ОСОБА_5 в період з 08,50 години до 09,10 години відтворила обставини події, яка мала місце 28.06.2021 року;

-додатковим висновком експерта № 107-Е, який даний за результатами проведення слідчих експериментів із потерпілою та свідком ОСОБА_12 , за яким підтверджені ступені тяжкості тілесних ушкоджень та в підсумку зазначено, що цілком ймовірним слід вважати утворення всіх тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 , за механізмом та при обставинах вказаних потерпілою та свідком в ході проведення слідчого експерименту 22.07.2021 року однак утворення цих тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту із прискоренням або без такого є малоймовірним;

-коротким відеозаписом подій, який 30.07.2021 року на допиті подала донька обвинуваченої ОСОБА_11 , згідно якого видно, що обвинувачена тримає в руках мітлу з дерев`янним руків`ям, якою замахується на потерпілу, а також фотографіями отриманими судом в судовому засіданні від обвинуваченої на яких зображено сцени конфлікту на яких зафіксовано місце конфлікту між обвинуваченою, потерпілою та свідком ОСОБА_12 , фактичні напади обидвох сторін одна на одну з дерев`яними палицями через спірну сітку-паркан.

Таким чином суд знаходить, що наведені докази є достатніми для висновку щодо винуватості обвинуваченої в нанесенні потерпілій середнього ступеня тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад її здоров`я.

Критично оцiнюючи дослiдженi в судовому засiданнi докази, суд знаходить, що невизнання обвинуваченою своєї вини у нанесенні потерпілій ОСОБА_5 вказаних тілесних ушкоджень не може бути судом прийняте, оскiльки на думку суду таке невизнання є методом захисту, пов`язаним iз бажанням обвинуваченої уникнути кримінальної та цивільної відповідальності за вчинене суспільно-небезпечне діяння.

При цьому суд вважає, що обвинувачена та її захисник намагалися відвести увагу суду від вирішення питання щодо наявності чи відсутності вини обвинуваченої в нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , звертаючи увагу суду на вирішенні цивільно-правових питань, як першооснови виниклого конфлікту за яким обвинувачена вважаючи, що має право на користування земельною ділянкою та на встановлення паркану відстоювала вказане право, а потерпіла вважаючи, що паркан в тому місці не повинен бути також відстоювала цю думку. Кожен з них відстоюючи соє бачення вирішення цивільного спору, використали не цивільно-правові способи захисту, а інші, які в кінцевому результаті призвели до умисного вчинення кримінально-караних дій.

Умисел в даному випадку, судом визначається, як усвідомлення обвинуваченою суспільно-небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків та бажання їх досягти. Заперечення вольової ознаки досягти бажаного, в даному випадку, не знайшло свого підтвердження в суді, оскільки вказану ознаку підтверджено наявністю інших, легких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_5 , окрім перелому ліктьової кістки, який відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження.

Заперечень же щодо наявного конфлікту та нанесення ударів мітлою та дерев`яним держаком від мітли по потерпілій і по свідку, поверх сітчастого паркану в момент коли вони руйнували бетонний фундамент, дерев`яну опалубку та сітку в учасників провадження в т.ч. обвинуваченої і свідка ОСОБА_11 не було.

Заперечення сторони захисту проти належності і допустимості доказів винуватості обвинуваченої наданих стороною обвинувачення, на думку суду, є надуманими, а отже до уваги не приймаються.

З цього приводу, суд знаходить, що проведення слідчого експерименту мало місце з метою перевірки і уточнення показань потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_12 щодо спричинення потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_6 .. Слідчі експерименти проводились за участю понятих, спеціаліста та експерта, який ще до проведення слідчого експерименту дав висновок про те, що як легкі так і середньої тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли виникнути від травмуючої дії дерев`яного предмету і по строку відповідає вказаним в обставинах, тобто одному із розділів висновку експерта «Обставини справи».

Після проведення слідчих експериментів, експерт, який був присутнім при їх проведенні, підтвердив свої висновки та додатково зазначив, що утворення тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту із прискоренням або без такого є малоймовірним.

Кожен із учасників експерименту стосовно показань яких і здійснювалась перевірка, самостійно приймав участь в експерименту, а присутність потерпілої ОСОБА_5 на слідчому експерименті із свідком ОСОБА_12 , спростовується часом проведення обидвох слідчих експериментів та відсутністю зображення потерпілої на фото таблицях слідчого експерименту із свідком ОСОБА_12 , слідчий експеримент щодо показань якого проводився до проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_5 .

Інші обставини, на які звертає увагу сторона захисту щодо неналежності і недопустимості доказів у вигляді протоколів слідчих експериментів, зокрема відсутність в протоколі характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувались при проведенні слідчих експериментів та демонстрація ударів по потерпілій в районі кисті руки дерев`яною палицею, яка не є держаком від мітли оскільки відрізняється формою та розмірами, на думку суду, не є переконливими так як держаком від мітли може бути будь-яка палиця на розсуд власника мітли, а відсутність і протоколі слідчого експерименту характеристики технічних засобів не призводить до недопустимості будь-якого доказу самостійно.

Оцiнивши кожен окремо та в сукупностi приведенi докази вини обвинуваченої, суд квалiфiкує дiї обвинуваченої ОСОБА_6 , як нанесення потерпілій ОСОБА_5 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_6 покарання суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винної та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому суд враховує, що вчинений злочин вiдноситься до нетяжких злочинiв, обвинувачена не має судимостей та є особою літнього віку, по місцю проживання характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею ні пом`якшуючих ні обтяжуючих покарання обвинуваченої обставин судом не встановлено, а сторона обвинувачення на такі обставини не посилалась.

З урахуванням вказаних обставин, суд знаходить можливим призначити обвинуваченій покарання у вигляді обмеження волі але з можливістю виправлення без вiдбування покарання з призначенням їй iспитового строку та покладенням обов`язкiв передбачених ст.76 КК України, що на думку суду буде необхiдним i достатнiм для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинiв.

Наявність у потерпілої тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я, що підтверджено як обвинувальним актом так і висновком експерта, безумовно викликали фізичний біль та душевні страждання, яких потерпіла зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, а тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в цій частині підлягають задоволенню.

Однак, заявлений потерпілою ОСОБА_5 цивільний позов, на думку суду підлягає частковому задоволенню, враховуючи, що причиною конфлікту між потерпілою та обвинуваченою була незрозуміла, не підтверджена, надумана причина, яка могла би бути вирішена в цивільно-правовому порядку. Учасники конфлікту так і не надали суду будь-яких правовстановлюючих документів, які б свідчили про ту правду, яку вони відстоювали в ході конфлікту, який закінчився нанесенням тілесних ушкоджень.

ОСОБА_5 із своїм сином розпочали цей конфлікт не звертаючись для його вирішення ні до правоохоронних органів ні до органів місцевого самоврядування, які і уповноважені вирішувати спірні земельні питання, а самостійно розпочали демонтаж побудованої обвинуваченою ОСОБА_6 огорожі, а тому при визначенні розміру морального відшкодування, про відшкодування якого заявлено цивільний позов на суму 30 тисяч гривень, суд враховує встановлені обставини в суді, зазначені обставини в цивільному позові, поведінку обвинуваченої, яка не визнала своєї винуватості, не просила пробачення у потерпілої та не надавала їй жодної допомоги, а також і поведінку потерпілої, яка в порушення встановлених в суспільстві правил розпочала конфлікт із ОСОБА_6 , який закінчився нанесенням тілесних ушкоджень.

Керуючись ст.ст.367-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою в скоєннi злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити їй покарання у видi одного року обмеження волі.

На пiдставi ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_6 , звiльнити вiд вiдбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом однорічного iспитового строку не вчинить нового злочину i виконає покладенi на неї судом обов`язки.

Зобов`язати засуджену ОСОБА_6 перiодично з`являтися для реєстрацiї до уповноваженого органу з питань пробації, повiдомляти цей орган про змiну мiсця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Сторожинецьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 28.08.2004 року, жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 10000 (десять тисяч) гривень нанесеної моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Чернівецького Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: