ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/35/18 Номер провадження 11-кп/814/1559/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000267 за апеляційною скаргою представників потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2022 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чесноківка, Алтайський край, РФ, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробування з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов АТ «Укргазвидобування» залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

08 червня 2017 року приблизно о 12-25 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Тойота РАВ 4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автошляху Київ-Харків-Довжанський, в напрямку м. Київ, проїжджаючи 256 км автошляху в Хорольському районі, Полтавської області, неподалік с. Лагодівка, допустив неуважність, грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, а саме, маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив зіткнення з автомобілем ЗІЛ ММЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався прямолінійно попереду в попутному напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Тойота РАВ 4», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми: забою головного мозку з наявністю осередку забою-розтрощення лівоїчолової долі, внутрішньо-черепових крововиливів, перелому основи черепу в зоні передніх черепних ямок, переломів орбіт, кісток носу, верхньої щелепи, перших та других зубів в нижній щелепі, ушкодження правого очного яблука, забійних ран обличчя, синців обличчя, які по ступеню тяжкості відносно живої особи у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_13 є важка черепно-мозкова травма та її ускладнення - набряк-дислокація стовбуру головного мозку.

На вирок суду представники потерпілих подали апеляційну скаргу, у якій просять вирок суду скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити ч.2 ст. 286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Свою апеляційну скаргу обґрунтували тим, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Також вважають, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі є недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Зазначають, що ОСОБА_8 ввів суд в оману про те, що він проходив службу в ЗСУ, що стало підставою визнати цю обставину такою, що пом`якшує покарання. Він дійсно був в лавах Збройних Сил України в в/ч НОМЕР_3 в період з 26.03.2022 до 20.05.2022, яка знаходиться в м. Лубни Полтавської області, де жодних бойових дій не відбувалося.

При цьому ОСОБА_8 не повідомив суд про звільнення з ЗСУ, що призвело до безпідставного зупинення розгляду справи з 08.06.2022 по 31.10.2022 та затягування розгляду. Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 не визнав та не розкаявся у вчиненому. Не враховано наслідки вчиненого у вигляді настання смерті та думку потерпілих щодо призначення покарання, які просили призначити ОСОБА_8 6 років позбавлення волі.

Крім цього на вирок суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, від якої відмовився в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, представника потерпілої, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги представників потерпілих та просив вирок суду першої інстанції щодо нього залишити без змін, виступ прокурора, в підтримку апеляційної скарги представників потерпілих, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за який його засуджено, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах та досліджених доказах у їх сукупності. Оскільки обвинувачений відмовився від своєї апеляційної скарги та не оспорює фактичні обставини справи, тому в цій частині вирок суду колегією суддів не переглядається.

Щодо доводів апеляційної скарги представників потерпілих щодо призначеного покарання необхідно зазначити таке.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого, особу обвинуваченого, висновок органу досудового розслідування, відповідно до якого ОСОБА_8 не становить високої небезпеки для суспільства, наявність обставин, які пом`якшують покарання: часткове добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди, а також перебування в лавах ЗСУ, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому, доводи апеляційної скарги про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання перебування в лавах Збройних Сил України, є безпідставною, так як з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 дійсно був призваний по мобілізації та проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 з 26.02.2022 по 20.05.2022, де характеризувався виключно позитивно, отримав грамоту за самовіддану службу в Збройних Силах України, високий патріотизм, відмінні командирські та вольові якості, ініціативу і старанність при виконанні службових обов`язків.

Тобто суд врахував всі обставини встановлені під час судового розгляду. Інших обставин, які б давали достатні підстави для призначення більш суворого покарання, як про це просять представники потерпілих, колегією суддів не встановлено.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Разом з тим, доводи представників потерпілих про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, є слушними.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винуватого.

Місцевий суд, призначаючи покарання із звільненням від відбування покарання, залишив поза увагою тяжкість злочину, конкретні обставини його вчинення, наслідки допущених ОСОБА_8 порушень. Недостатньо врахував те, що ОСОБА_8 впродовж судового розгляду свою вину у вчиненні злочину не визнав, не розкаявся у вчиненому, і хоча сім`я обвинуваченого потерпілим допомагала коштами під час лікування ОСОБА_13 , а після його смерті передали 5000 грн., ОСОБА_8 не намагався навіть спілкуватися з потерпілими, перед ними не вибачився, не проявляв щирий жаль щодо вчиненого, у зв`язку з чим потерпілі просили суворого покарання.

Тому суд дійшов неправильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, у зв`язку з чим застосував закон України, який не підлягав застосуванню, а саме: звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам КПК України, а тому, відповідно до ст.65 цього Кодексу, ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді його реального відбування.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на вказане апеляційна скарга представників потерпілих підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, +

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представників потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробування скасувати.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання, визначеного судом першої інстанції, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 18.05.2023, взявши ОСОБА_8 під варту в залі суду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк, з дня отримання копії вироку.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4