10.05.23
Справа №635/3084/23
Провадження №1-кс/635/482/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 21 січня 2020 року, за ч. 2 ст. 187 КК про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 21 січня 2020 року, за ч. 2 ст. 187 КК України про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень та неможливість запобігання наявним в кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Вказані ризики підтверджується тим, що ОСОБА_4 зареєстрований у м. Харкові, раніше фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000246 від 26 травня 2019 року за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, ОСОБА_4 змінив фактичне місце свого проживання з с. Борисівка Харківського району Харківської області на м. Мерефа Харківського району Харківської області, про що ані слідчого, ані прокурора не повідомив, що у свою чергу вказує на його переховування. ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років з конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи, що ним скоєно тяжкий злочин, останній може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання, пов`язаного з позбавленням волі, що вказує на наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовує тим, що незважаючи на застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру за наслідками судового розгляду кримінального провадження №0001183 від 15 вересня 2017 року, а також притягнення його до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000246 від 26 травня 2019 року за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив інкримінований йому тяжкий злочин, що вказує на відсутність будь-якого впливу на поведінку ОСОБА_4 з боку його матері.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування клопотання зазначила, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не було доведено наявність жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на наступне.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, направлено до Харківського районного суду Харківської області для розгляду на підставі ухвали Верховного суду від 04 травня 2023 року. Станом на час розгляду даного клопотання кримінальне провадження до Харківського районного суду Харківської області не надійшло.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 КПК України, суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 23 січня 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів до 21 березня 2020 року включно.

В подальшому запобіжний захід відносно обвинуваченого неодноразово продовжувався Харківським районним судом Харківської області та Полтавським районним судом Полтавської області, останній раз на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 14 березня 2023 року на 60 днів до 12 травня 2023 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 судом встановлено у тому числі наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченого переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна, враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зміст пред`явленого обвинувачення, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачуються у злочині, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тобто напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, та вважає, що вказані обставини в сукупності вказують на підвищену суспільну небезпечність як самих діянь, так і особи обвинуваченого, що свідчить про об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину.

Крім того, ОСОБА_4 за місцем мешкання зарекомендував себе з негативної сторони, за місцем навчання характеризувався як безвідповідальний та схильний до девіантної поведінки учень, раніше не судимий, однак відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03 березня 2018 року за наслідками судового розгляду кримінального провадження №0001183 від 15 вересня 2017 року до ОСОБА_4 застосовувались примусові заходи виховного характеру у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, а також йому повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000246 від 26 травня 2019 за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України.

На теперішній час ОСОБА_4 інкримінується тяжкий злочин проти власності, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, в тому числі пов`язаних із застосуванням насильства.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, його репутацію, ризик продовження або повторення протиправної поведінки, суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, запобіжний захід у вигляді триманні під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого є недостатнім, щоб забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 315 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000135 від 21 січня 2020 року, за ч. 2 ст. 187 КК про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 08 липня 2023 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 08 липня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 11 травня 2023 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1