У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2023

Справа № 331/2556/23

Провадження № 1-кс/331/799/2023

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000412 від 19.04.2023 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Єврейської автономної республіки, Біробірджанського району, с. Бірофельд, українця, громадянина України, який має загальну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

1. 13.11.2001 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2. 05.03.2002 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі;

3. 14.04.2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 390 ч. 1 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

4. 19.06.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

5. 28.07.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 17.03.2008 року з Західної ВК- 97 Донецької області на підставі ухвали Червоногвардійського районного суду м. Макіївка Донецької області від 06.03.2008 року на підставі ст. 81 КК України, умовно- достроково на не відбуту частину покарання 3 місяці 13 днів;

6. 24.07.2008 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 296 ч. 1, ст.ст.71, 72 КК України до 4 місяців арешту;

7. 27.03.2009 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст. 186 ч. 3, 185 ч. 2, ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяці позбавлення волі;

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Слідчий своє клопотання обґрунтовує тим, що 18 квітня 2023 року, в період часу з 22.00 години до 23.00 години, в умовах воєнного стану згідно Указу президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, який продовжено Указом президента України 58/2023 від 14.02.2023 року, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись в приміщенні буд. АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, здійснив напад на ОСОБА_8 , який виразився в тому, що ОСОБА_6 взяв гітару та наніс ОСОБА_8 один удар по голові, від якого останній впав на підлогу. Продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном ОСОБА_6 почав наносити удари обома руками по обличчю ОСОБА_8 , чим подавив волю потерпілого до супротиву та став вимагати від останнього грошові кошти, після чого з кишені брюк ОСОБА_8 шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном марки «Сігма», в корпусі чорного кольору.

Після чого, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_6 , продовжуючи єдиний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном у ОСОБА_8 , поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, відкрито заволодів з сумки яка належить потерпілому, червоного кольору з назвою «Vodafone» майном, а саме:

- мобільним телефоном, сенсорним «Meizu», вартість якого встановлюється;

- стартовими пакетами, мобільного оператора «Vodafone», в кількості 15 штук, вартість яких встановлюється;

- та грошові кошти в сумі 80 гривень;

Після чого, ОСОБА_7 виявив в сумці банківські картки «Приват банку», які належать потерпілому ОСОБА_8 № НОМЕР_1 до 02.2021 року, № НОМЕР_2 до 08.2026 року, № НОМЕР_3 до 07.2026 року, № НОМЕР_4 до 06.2026 року, № НОМЕР_5 до 12.2026 року і з метою заволодіння грошовими коштами які знаходяться на картках, ОСОБА_6 продовжуючи єдиний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном у ОСОБА_8 , наніс предметом схожим на палицю не менше 6 ударів по тулубу потерпілого, з метою встановлення «Пін кодів» карток. В зв`язку з тим, що потерпілий відмовився надавати вказану інформацію, ОСОБА_6 наніс 2 удари по колінних суглобах ніг ОСОБА_8 , предметом схожим на молоток і потерпілий усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, повідомив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 паролі від банківських карток.

Після чого, продовжуючи спільний злочинний намір з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 залишився в будинку з потерпілим ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 , пішов до банкомату, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 3 з метою заволодіння з банківських карток «Приват Банку» які належать потерпілому ОСОБА_8 грошовими коштами та перевіривши всі картки потерпілого і встановивши, що на них грошових коштів немає, повернувся до буд. АДРЕСА_2 .

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з метою приховання злочину, винесли потерпілого ОСОБА_8 з території будинку на вулицю Ломану, так як від спричинених тілесних ушкоджень він не міг самостійно пересуватися, та залишили його на землі та зникли з місця злочину в невідомому напрямку.

Таким чином, встановлено достатню кількість доказів для повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану.

21 квітня 2023 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Єврейської автономної республіки, Біробірджанського району, с. Бірофельд, українцю, громадянину України, який має загальну середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, на утриманні дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

1. 13.11.2001 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

2. 05.03.2002 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 3, ст.71 КК України до 5 років позбавлення волі;

3. 14.04.2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 390 ч. 1 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі;

4. 19.06.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

5. 28.07.2006 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 17.03.2008 року з Західної ВК- 97 Донецької області на підставі ухвали Червоногвардійського районного суду м. Макіївка Донецької області від 06.03.2008 року на підставі ст. 81 КК України, умовно- достроково на не відбуту частину покарання 3 місяці 13 днів;

6. 24.07.2008 року Приморським районним судом Запорізької області за ст. 296 ч. 1, ст.ст.71, 72 КК України до 4 місяців арешту;

7. 27.03.2009 року Бердянським міським судом Запорізької області за ст. 186 ч. 3, 185 ч. 2, ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 186 ч. 2, ст. 190 ч. 2, ст. 70 КК України до 4 років 6 місяці позбавлення волі;

Вина підозрюваного ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами:

1.протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ;

2.протоколами допитів свідків;

3.протоколами для впізнання особи за фотознімками за участю зі свідками;

Підозрюваний ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законодавством передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення (злочину), а також, наявність вищезазначених ризиків, визначених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано:

- наявністю вагомих доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.186 КК України;

- тяжкістю покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - карається позбавленням волі на строк від семи років до десяти років позбавлення волі;

- відсутністю у підозрюваного: стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, навчання, постійного джерела прибутку;

Також, на даний час є достатні підстави вважати, що існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищезазначені факти дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути застосоване до нього судом, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тим самим доведений ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 мешкає тимчасово, та постійного місця мешкання та реєстрації в м. Запоріжжя немає, що дає підстави вважати, що останнього у м. Запоріжжя нічого не тримає.

Матеріалами провадження підтверджено ризик, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тим, що підозрюваний ОСОБА_6 та свідки між собою знайомі та перебуваючи на волі він може впливати на їх покази, також він може впливати на покази потерпілого, так як йому відомо його перебування.

Існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що показами свідків встановлено, що подія відбувалась на території будинку АДРЕСА_2 і там збереження речових доказів, які ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, так як вони які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_6 , офіційно не працевлаштований, та не має постійного джерела доходу, а також стійких соціальних зв`язків, що дає підстави вважати, що останній залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Характер встановлених ризиків свідчить про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, таких як особисте зобов`язання, передбаченого з огляду на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про доцільність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини.

Стороні обвинувачення неодноразово вказувалося на неприпустимість врахування тяжкості пред`явленого обвинувачення, як єдиної обставини, що підтверджує наявність вищезазначених ризиків, однак Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до підозрюваногоз наступних причин:

- особисте зобов`язання - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що вказаний запобіжний захід фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити підозрюваним дії, передбачені п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України;

- особиста порука - на адресу Відділу поліції №2 ЗРУП Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_6 , оскільки ніхто не наважується поручитися за нього, що негативно характеризує його особистість.

- застава - слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного ОСОБА_6 або його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу.

- домашній арешт - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, утриманців, місця роботи, та постійного місця мешкання та реєстрації в м. Запоріжжя немає, що дає підстави вважати, що останнього у м. Запоріжжя нічого не тримає.

На підставі вищевикладеного, та беручи до уваги те, що до підозрюваного ОСОБА_6 , більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитися від органів досудового розслідування, суду.

Тому слідчий просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала у повному обсязі, вважає необхідним обрати запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою без визначення застави, оскільки є наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України , у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, підозрюваний може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання не обґрунтоване, ризики, на які посилається прокурор та чому не можна застосувати більш м`які запобіжні заходи не мають належного обґрунтування та є безпідставними. ОСОБА_6 визнав провину, на момент розгляду клопотання є не судимим, прохав суд відмовити у задоволенні клопотання та обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_6 повністю підтримав думку захисника.

Заслухавши думки учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини одним із критеріїв для визначення наявності обґрунтованої підозри вважає наявність фактів причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого її (особу) підозрюють . Доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має відповідати стандарту «розумна підозра» (див. Рішення у справі «ОХара проти Сполученого Королівства»), тобто наявності фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме ця особа могла вчинити кримінальне правопорушення (див. Рішення у справі «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Сполученого Королівства»). КПК України також зазначає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (пункт 1 частини першої статті 178 КПК України).

Хоча наявні на момент вирішення питання про утримання під вартою докази і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було встановити винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, з точки зору належності, допустимості та достовірності, і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям.

Судом встановлено, що 21.04.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколами допитів свідків;протоколами для впізнання особи за фотознімками за участю зі свідками.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За вказаних вище обставин слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_6 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми, та і в судовому засіданні підозрюваний визнав вину у скоєнні кримінального правопорушення.

При цьому правильність кваліфікації дій підозрюваної особи, так само як і наявність чи відсутність в його діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

Таким чином, дослідженими в судовому зсіданні доказами обґрунтовано можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів. Питання про те, чи утворюють такі дії склад злочинів та чи правильно вони кваліфіковані за ст.187 КК України знаходиться за межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на досудовому провадженні.

Слід враховувати, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, тому суд лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК, у кримінальному провадженні стосовноОСОБА_6 слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Ризик переховування від правосуддя обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (зокрема злочин передбачений ч.4 ст.187 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна). Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Водночас, встановлюючи існування ризику переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя враховує особу підозрюваного, його сімейний стан, спосіб життя, тяжкість злочину, у вчинення яких підозрюється особа та тяжкість покарання, яке може бути призначене у разі встановлення вини особи. До того ж вартим уваги є те, що у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, ніде не працює, раніше неодноразово судимий(на момент розгляду справи судимостей не має), і законного джерела доходів не має, не має постійного місця проживання.

Таким чином слідчим суддею не було встановлено наявності у підозрюваного ОСОБА_6 родинних стосунків та міцних соціальних зав`язків, які б могли гарантувати неможливість переїзд підозрюваного за межі населеного пункту чи за межі території України.

При вирішенні питання про наявність даного ризику слідчий суддя враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі. Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Підтвердженням існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення полягають у тому, що ОСОБА_6 є особою схильною до вчинення злочинів - він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який кваліфікується як розбій в умовах воєнного стану (Згідно Закону України від 03.03.2022, який набув чинності 07.03.2022, «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство»), постійного місця роботи та проживання не має та може продовжувати злочинну діяльність.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженими наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення у зв`язку з відсутністю постійного джерела доходів.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, слід виходити із встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, а тому ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Визнаючи наявність вказаного ризику, слідчий суддя також враховує ознайомлення підозрюваного ОСОБА_6 з протоколами допиту свідків, потерпілого, що дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість впливу на останніх.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК УК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

У свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань, зокрема, внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Так, ризик здійснення ОСОБА_6 впливу на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні обумовлений, серед іншого, тим, що покази свідків щодо обставин вчинення злочину, як і покази потерпілого у цьому кримінальному провадженні, мають значення для даного кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_6 як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 наділений потенційною можливістю впливати на свідків/потерпілого у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання в ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що показами свідків встановлено, що подія відбувалась на території будинку АДРЕСА_2 і там збереження речових доказів, які ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, так як вони які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Окрім цього, адвокатом не надано будь-яких даних, які б свідчили про позитивну характеристику ОСОБА_6 , про міцні соціальні зв`язки та працевлаштування, про постійне місце проживання.

Проте такі обставини, в світлі наведених вище фактичних даних, не є настільки переконливими та вагомими, щоб повністю виключити встановлені слідчим суддею ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність достатніх даних, що існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, здійснення ОСОБА_6 впливу на свідків, потерпілого ізнищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з наявними матеріалами провадження, у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, ніде не працює і законного джерела доходів не має, не має постійного місця проживання.

Згідно п.4 ч.2 ст.183КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи, тяжкості інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу ОСОБА_6 у сукупності, слідчий суддя вважає про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Відомостей про те, що підозрюваний за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає та під час розгляду клопотання таких відомостей теж не надано.

Між тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч.4 ст.182КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_6 підозрюється, вважаю за необхідне визначити розмір застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави,визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення,під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178,183,184,395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюу кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000412 від 19.04.2023 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України- задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк 60 діб з 22.04.2023 року до 20.06.2023 року включно.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відмовити.

Одночасно визначити розмір застави у межах 20 (двадцяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53 680 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці,яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою(заставодавцем) на депозитний рахунок: реквізити для внесення застави - отримувач ТУ ДСА України в Запорізькій області, , № UA0001205, Державна казначейська служба України, м.Київ, МФО 820172.В призначенні платежу необхідно вказувати: - вид платежу (застава, вартість частки майна тощо); П.І.Б. особи, за яку вноситься застава.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

-прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

-не відлучатися з м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 20 червня 2023 року (включно).

Підозрюваний негайно звільняється з-під варти після внесення застави.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1