Ухвала

Іменем України

04 травня 2023 року

м. Київ

справа № 0545/8476/2012

провадження № 51-3855 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 22 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07 травня 2013 року у кримінальній справі за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ізвілінка Чугуївського району Приморського краю РФ , громадянки РФ, жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 11 листопада 2011 року за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік, на підставі ст.75 КК звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 22 лютого 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 11 листопада 2011 року та ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 25 червня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 137,64 грн. матеріальної шкоди. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07 травня 2013 року апеляції засудженої та її захисника залишено без задоволення, апеляцію прокурора задоволено частково, вирок місцевого суду змінено, виключено з вироку обтяжуючу обставину - рецедив злочину. В решті судове рішення залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимою за хуліганство, 15 червня 2012 року близько 17:20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, у присутності сторонніх осіб, бажаючи протиставити себе іншим громадянам, у грубій, непристойній формі, голосно і зухвало, висловлювалася в адресу ОСОБА_9 нецензурною лайкою, принижуючою її людську гідність, при цьому, на вимоги ОСОБА_9 та присутніх громадян припинити хуліганські дії не реагувала, а потім, продовжуючи реалізовувати свої злочинні хуліганські наміри, діючи з особливою зухвалістю, підійшла до ОСОБА_9 та, застосовуючи значну фізичну силу, умисно, завдала останній два удари рукою по обличчю, заподіявши фізичну біль. Після чого, протягом 1 години 30 хвилин, в грубій формі, голосно і зухвало, виражалася в адресу ОСОБА_9 та присутніх осіб нецензурною лайкою, на зауваження громадян не реагувала. Після прибуття на місце працівників міліції, ОСОБА_6 на їх законні вимоги припинити хуліганські дії не відреагувала і, продовжуючи свої хуліганські дії, діючи з особливою зухвалістю, з метою чинення опору представникам влади, виконуючим обов`язки по охороні громадського порядку, порвала формену сорочку з погонами працівнику Сніжнянської МВ ГУ МВС України в Донецькій області лейтенанту міліції ОСОБА_7 , в результаті чого, останньому було заподіяно майнову шкоду.

Крім того, 17 червня 2012 року близько 17:00 години, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, у присутності сторонніх осіб, бажаючи протиставити себе іншим громадянам, у грубій, непристойній формі, голосно і зухвало почала висловлюватися на адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою, принижуючою її людську гідність, при цьому, на вимоги ОСОБА_8 і присутніх громадян, припинити хуліганські дії не реагувала. Потім, продовжуючи реалізовувати свій злочинний хуліганський намір, діючи умисно, з особливою зухвалістю, протягом 1 години 30 хвилин перешкоджала ОСОБА_8 зайти в під`їзд будинку, а в подальшому і в квартиру, при цьому, в грубій формі, голосно і зухвало виражалася в адресу потерпілої і присутніх осіб нецензурною лайкою, на зауваження громадян не реагувала, поки її дії не були припинені працівниками міліції.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить змінити судові рішення, пом`якшити призначене їй покарання, яке вважає надто суворим.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 , у суді касаційної інстанції, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, заперечував проти її задоволення.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді

Згідно вимог ст.398 КПК України 1960 року підставами для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є: істотне порушення кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.

Відповідно до ст. 395 цього Кодексу касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. При цьому неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація її дій за ч. 3 ст.296 КК України у касаційному порядку не оскаржуються. Доводи касаційної скарги засудженої стосуються лише суворості призначеного покарання.

Мотиви суду

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Обираючи ОСОБА_6 міру примусу, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином врахував наведені положення матеріального закону, дав відповідну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України (в редакції, чинній на момент скоєння злочину) є злочином середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.

Обґрунтовано взято до уваги дані про особу винної, яка вчинила злочин в стані алкогольного сп`яніння, негативно характеризується за місцем проживання, у 2012 році двічі притягувалась до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство (ст.173 КУпАП), на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, однак згідно акту судової психолого-психіатричної експертизи №866 виявляє ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, в момент скоєння злочину усвідомлювала значення своїх дії та могла керувала ними.

Зважено також на відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Поряд з цим,доречно враховано і той факт, що ОСОБА_6 раніше судима вироком Сніжнянського міського суду Донецької області від 11 листопада 2011 року за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, і була звільнена від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком тривалістю 3 роки. Засуджена на шлях виправлення не стала та через незначний проміжок часу, в період іспитового строку, вчинила два епізоди аналогічного злочину проти громадського порядку та моральності, що свідчить про недієвість іспитового строку, який є очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки засудженої та запобігання новим злочинам.

Статтею 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, яка передбачає, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу, у такому випадку повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Таким чином, суди дійшли вірного переконання про те, що виправлення ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно вказали про необхідність призначення їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто наближеного до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 296 КК України.

Суд вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості вчиненого злочину, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

З огляду на викладене, керуючись статтями 394-396КПК України 1960 року, Суд дійшов висновку, що оскаржувані cудові рішення слід залишити без зміни.

З цих підстав Суд постановив:

Вирок Сніжнянського міського суду Донецької області від 22 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07 травня 2013 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10