ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18930/21

Провадження № 11-кп/4820/422/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши виділене провадження у кримінальному провадженні №0000482 від 09 листопада 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000482 від 09 листопада 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 07 червня 2023 року включно.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що підстави, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, існують ризики того, що останній зможе продовжити злочинну діяльність, ухилятись від суду, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не забезпечить запобігання цим ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив поновити строк для апеляційного оскарження ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року, вказану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Уважав, що вказана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Зауважував, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Так, суд першої інстанції не розглянув менш суворі запобіжні заходи та можливість застосування саме їх.

Захисник стверджував, що обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст.ст.177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На його думку, жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою передбачений ст.177 КПК України стороною обвинувачення не доведений.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, в даному випадку немає доказів, що підтверджують вчинення ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення.

Окрім того, судом не надано оцінку тому, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, від органів слідства та суду не переховувався, не перешкоджав кримінальному провадженню.

Натомість, рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає повноті судового розгляду, а висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Окрім зазначеного, захисник посилався на те, що у суді першої інстанції, прокурор не довів, що застосування щодо ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Вина ОСОБА_5 не доведена, а пред`явлене обвинувачення не обґрунтоване належними доказами, захисник уважав, що утримання ОСОБА_5 під вартою є незаконним та необґрунтованим, також жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України не доведено належним чином.

Виходячи з зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, захисник стверджував, що прокурор не довів у суді належним чином обґрунтованість тримання особи під вартою такий довгий термін, та зважаючи на дані про його особу, вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким.

Просив взяти до уваги те, що захисник перебував на лікарняному з 10 квітня 2023 року по 22 квітня 2023 року та не зміг подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги; колегія суддів приходить до висновку про таке.

Строк на оскарження ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року пропущений захисником з поважних причин, зазначених у поданій апеляційній скарзі, та підлягає поновленню апеляційним судом.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до приписів п.4 ст.422-1 КПК України щодо порядку перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У поданій апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 відсутнє посилання про розгляд скарги за їх присутності.

Відповідних клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливий розгляд поданої апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 07 червня 2023 року включно.

З наданих матеріалів установлено, що до завершення дії запобіжного заходу обраного та продовженого відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, розглянувши вказане кримінальне провадження у суді першої інстанції не є можливо, тобто на даний час виникає необхідність продовжити дію вказаного запобіжного заходу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

На думку суду першої інстанції, прокурор довів, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які не зменшилися, що у свою чергу давало підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, стороною обвинувачення доведено неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним відповідних обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що стороною обвинувачення у суді першої інстанції наведено достатньо підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так, відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 відповідає характеру та тяжкості вчиненого правопорушення, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту.

Суд першої інстанції врахував обставини, на які зверталося увагу у апеляційній скарзі захисником.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більш м`які запобіжні заходи, на які є посилання у апеляційній скарзі, забезпечити виконання цієї функції обвинуваченим наразі не зможуть.

Колегія суддів уважає, що місцевий суд врахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_5 , тяжкість кримінального правопорушення (злочину), у вчиненні якого обвинувачується останній та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам провадження.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду уважає, що у даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Тому не спростовують висновків суду посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на порушення норм міжнародного права.

Отже, обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати та вони виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

Обставини, на які захисник посилається у поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами наразі для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни застосованого (продовженого) запобіжного заходу.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду підстав для скасування ухвали слідчого судді місцевого суду не знаходить.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 квітня 2023 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 до 07 червня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3