Справа № 297/3628/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/313/23, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2023 року, задоволено клопотання прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 (далі - прокурор) у кримінальному провадженні за №0000436, внесеному 17.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегове, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, судимого вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.

Цією ухвалою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 00 год 14 хв, 14 липня 2023 року, з визначенням застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 покладені такі процесуальні обов`язки: прибувати за першим викликом до прокурора та суду; не відлучатися з території Закарпатської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами у кримінальному провадженні №0000436 від 17.10.2022, зокрема, із потерпілим, та особами які були понятими при проведенні огляду місця події; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження №0000436, відомості про кримінальне правопорушення у якому 17.10.2022 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України. У кримінальному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану. Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року, відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово був продовжений, а востаннє ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2023 року, до 00 год 14 хв 22 травня 2023 року. Прокурор вказує на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Необхідність продовження строку тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду,оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Крім того, про наявність цього ризику свідчить і той факт, що обвинувачений схильний переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зокрема, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 05.09.2022 у справі №297/2132/17, в якій ОСОБА_5 є обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до останнього було застосовано привід, оскільки обвинувачений належним чином повідомлявся про час та місце проведення судового розгляду апеляційним судом, проте, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив Прокурор також вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадження. Так, обвинувачений ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, може вступати у поза процесуальні відносини із потерпілим, свідками та схиляти їх до зміни наданих органу досудового розслідування показів, і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що потерпілим у кримінальному провадженні є малолітня особа. Також прокурор вважає, що ризик продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 та вчинення нових кримінальних правопорушень, не відпав та продовжує існувати. Так, будучи засудженим за вироком Берегівського районного суду від 05.12.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців, а в подальшому звільненим з місць позбавлення волі 12.08.2022, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення проти власності, оскільки після звільнення з місць позбавлення волі, вже через 2 місяці вчинив нове умисне кримінальне правопорушення. Крім того, відносно ОСОБА_5 ухвалено обвинувальний вирок Берегівського районного суду Закарпатської області у справі за ч. 2 ст. 186 КК України. Однак, вирок не набрав законної сили, оскільки переглядається судом апеляційної інстанції.У клопотанні прокурор також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Просить подане ним клопотання задовольнити.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених п 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_5 віднесено до тяжких, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення на строк від семи до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду та має реальні можливості покинути територію України. Також, суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, який є малолітнім, його законного представника, свідків та інших учасників кримінального провадження, шляхом погрози чи тиску, з метою зміни їх показів у ході судового розгляду кримінального провадження чи відмови від дачі таких. Разом з тим, суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може продовжити злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення, оскільки будучи засудженим вироком Берегівського районного суду від 05.12.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців, а в подальшому звільненим з місць позбавлення волі 12.08.2022, обвинувачений на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення проти власності. Ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2022 року, відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово був продовжений, а востаннє ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2023 року, до 00 год 14 хв 22 травня 2023 року.

В ухвалі також вказується на те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено, що суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. Крім того, на переконання суду, наявні підстави для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на момент розгляду клопотання підстав для зміни запобіжного заходу з триманням під вартою на інший, більш м`який, запобіжний захід. Тому, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 14.07.2023 включно з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень та, у разі внесення застави, з покладенням на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на необґрунтованість та незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Стверджує, що продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставним, необґрунтованим. Вважає, що жодних доказів на підтвердження наявності ризиків, на які посилається прокурор у клопотанні немає. Зазначає, що під час судового розгляду були порушені процесуальні дії, суд не встановив жодним чином чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини кримінального провадження. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 , неявка яких з огляду на приписи ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від 7 до 10 років); дані про особу обвинуваченого (раніше судимий, зокрема вироком Берегівського районного суду від 05.12.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців, не працюючий); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків з метою зміни ними показів на його користь, вчинення іншого кримінального правопорушення, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 іншого, більш мякого, запобіжного заходу, ніж тримання під вартою або запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й домашнього арешту.

Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, які виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку тримання під вартою, слідчий суддя, обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, його специфіку та фактичні обставини кримінального провадження, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий і сімейний стан, і обґрунтовано залишив без зміни раніше визначений ОСОБА_5 розмір застави у межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів, пов`язаних із відкритим нападом на потерпілих осіб в умовах воєнного стану.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 14.07.2023, залишивши без зміни раніше визначений розмір застави.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено обставин та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і на такі обвинувачений ОСОБА_5 не посилався в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000436, внесеному 17.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 00 год 14 хв, 14 липня 2023 року, з визначенням застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: