В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 353/627/17

10 травня 2023 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани кримінальне провадження № 0000104 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, інваліда ІІ групи, з професйіно-технічною освітою, одруженого, раніше не судимого, громадянина України,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Злочин скоєно за таких обставин.

ОСОБА_4 близько 22 години 00 хвилин 22 травня 2016 року, в умовах сутінків, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Фольцваген Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вул. Грушевського, що у м. Тлумач Івано-Франківської області у напрямку центральної частини міста. У той час, у зустрічному напрямку, скутером марки «Fada-21 Тh», із увімкненими габаритними вогнями, рухався водій ОСОБА_6 із пасажиром ОСОБА_7 , який сидів ззаду водія.

При наближенні до зустрічного транспортного засобу водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення із скутером марки «Fada-21 Тh» під керуванням водія ОСОБА_6 .

При цьому водій ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.2., відповідно до якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 2.3. б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 2.9. а), відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п. 10.1., в якому вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3., згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку легкого ступеня, відкритого перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням відломків, відкритого перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням відламків, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя у момент заподіяння, а потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому даху лівої кульшової западини з вивихом головки лівої стегнової кістки, закритого перелому правої лобкової та правої сідничної кісток, розриву лобкового симфіза, закритого перелому зовнішнього надвиростка лівої стегнової кістки, закритого черезвиросткового перелому лівої великогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинуваченні обставини та дав показання про те, що в другій половині дня 22 травня 2016 року він з дружиною був у гостях, де вживав спиртне. Вечором вони повернулися додому в м.Тлумач, де тоді проживали, й у них виникла суперечка. Розсердившись на дружину, він сів за кермо свого автомобіля марки «Фольцваген Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та поїхав у с. Вікняни. По дорозі до нього зателефонувала дружина, попросила його повернутися, й він розвернувся та поїхав назад у м. Тлумач. Близько 22 години, рухаючись вулицею Грушевського в м. Тлумач, він, обминаючи вибоїни, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з скутером марки «Fada-21 Th», за кермом якого перебував водій ОСОБА_6 із пасажиром ОСОБА_7 . Працівники пожежної служби, які були неподалік, викликали карету швидкої медичної допомоги, які після приїзду забрали потерпілих у лікарню. Наступного дня він дізнався, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілі отримали тілесні ушкодження. Після вчиненого кримінального правопорушення він повністю відшкодував потерпілим спричинені збитки, у потерпілих попросив пробачення.

Зазначив, що в квітні 2022 року він внаслідок падіння отримав перелом шийки бедра, йому два рази робили оперативне втручання, після чого йому встановили другу групу інвалідності. На даний час він має незадовільний стан здоров`я, пересувається на милицях.

Щиро розкаюється у тому, що сталося, просить суворо його не карати. Не оспорює кваліфікацію інкримінованого йому діяння, погоджується з тим, щоб не досліджувати докази стосовно фактичних обставин справи, які він не заперечує.

Відповідно до вимог ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому встановлено добровільність та істинність позиції обвинуваченого, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оспорювати фактичні обставини справи, які не досліджуються судом, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого доведеною, а його дії кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України якпорушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 діяння відноситься до тяжких злочинів, бере до уваги позитивну характеристику обвинуваченого, а також те, що він працює будівельником, на амбулаторному лікуванні у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та за такою медичною допомогою він не звертався, повністю відшкодував заподіяні збитки. Суд бере до уваги думку потерпілих, які не мають до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру й просять його суворо не карати.

За наведених обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, зважаючи на другорядну роль кари як мети покарання, враховуючи посткримінальну поведінку обвинуваченого, його незадовільний стан здоров`я, суд вважає, що застосувавши ст.75 КК України, ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України. При цьому суд звертає увагу, що застосування ст.75 КК України входить до дискреційних повноважень суду, на чому наголошено Верховним Судом в ухвалі від 01.02.2018 року.

Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Також суд зазначає, що згідно з приписами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання дії закону про кримінальну відповідальність у часі врегульовано статтями 4 та 5 КК України, положення яких доповнюють одне одного і мають тлумачитися та застосовуватися в їх взаємозв`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 3 ст. 5 КК України).

Слід зауважити, що на час ухвалення вироку посилено відповідальність за вчинення діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_4 . Тобто за вчиненняпорушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, передбачена кримінальна відповідальність ч.2 ст.286-1 КК України й санкція частини другої вказаної статті є більш суворою ніж санкція ч.2 ст.286 КК України станом на час вчинення діяння.

Тобто станом на час ухвалення вироку кримінальним законом посилено відповідальність за діяння, вчинене обвинуваченим.

Виходячи з вищевказаних приписів законодавства, при призначенні покарання суд застосовує санкцію ч. 2 ст. 286 КК України, яка діяла на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Запобіжний захід під час досудового розслідування ОСОБА_4 не обирався, з урахуванням вимог ст.176, 177 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експертів.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_4 звільнити з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язатиОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази : автомобіль марки «Фольцваген Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скутер марки «Fada-21 Тh» - повернути власникам; лампу дальнього та ближнього світла фари - повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 5476 (п`ять тисяч чотириста сімдесят шість) грн 50 к. процесуальних витрат за проведення експертиз на користь держави, а саме: за проведення інженерно-транспортних експертиз № 4.2-435/16 від 01.08.2016 року в сумі 703 (cімсот три) грн. 70 к., № 4.2-436/16 від 29.07.2016 року в сумі 703 (cімсот три) грн. 70 к., № 4.2-l7/l7 від 10.02.2017 року в сумі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 60 к.; за проведення судових інженерно-транспортних експертиз № 4.2-547/16 від 31.08.2016 року в сумі 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 60 к., № 4.2-332/l7 від 12.06.2017 року в сумі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 к.; за проведення судово-трасологічної та судово-металознавчої експертизи № 836 від 28.02.2017 року в сумі 1321 (одну тисячу триста двадцять одну) грн. 20 к.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1