490/4454/23 30.06.2023
н/п 1-кс/490/5404/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4454/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці рф, громадянці України, не судимої, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, за наступних обставин.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ ОСОБА_8 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Відповідно до статті 1 Резолюції 3314 Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року (далі Резолюція 3314, однією з мов підписання Резолюції): «Применение вооруженной силы государством первым в нарушение Устава является primafacie свидетельством акта агрессии».

Відповідно до статті 3 вищевказаної Резолюції 3314: «Любо еизследующих действий, независимо от объявления войны, с учетом и в соответствии с положениями статьи 2, будет квалифицироваться в качестве акта агрессии:

а) вторжение или нападение вооруженных сил государства на территорию другого государства или любая военная оккупация, какой бы временный характер она ни носила, являющаяся результатом такого вторжения или нападения, или любая аннексия с применением силы, территории другого государства или части ее;

b) бомбардировка вооруженными силами государства территории другого государства или применение любого оружия государством против территории другого государства;

с) блокада портов или берегов государства вооруженными силами другого государства;

d) нападение вооруженными силами государства на сухопутные, морские или воздушные силы, или морские и воздушные флоты другого государства;

e) применение вооруженных сил одного государства, находящихся на территории другого государства по соглашению с принимающим государством, в нарушение условий, предусмотренных в соглашении, или любое продолжение их пребывания на такой территории по прекращению действия соглашения;

f) действие государства, позволяющего, чтобы его территория, которую оно предоставило в распоряжение другого государства, использовалась этим другим государством для совершения акта агрессии против третього государства;

g) засолка государством или от шимени государства вооруженных банд, групп, иррегулярных сил или наемников, которые осуществляют акты применения вооруженной силы против другого государства, носящие столь серьезный характер, что это равносильно перечисленням выше актам, или его значительное участие в них».

Відповідно до статті 42 Гаазької Конвенції Про Закони і звичаї Сухопутної Війни від 18.10.1907 року (далі Гаазька Конвенція, 1907, однією з мов підписання Конвенції): «Территория признается занятою, если она действительно находится во власти неприятельской армии. Занятие распространяется лишь на те области, где эта власть установлена и в состоянии проявлять свою деятельность».

Отже, з урахуванням вищевикладених норм міжнародного гуманітарного права на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії РФ при наступних обставинах.

24.02.2022 приблизно о 05:15 збройні сили РФ, діючи з метою фактичного знищення держави Україна, зміни меж території та державного кордону України, вчинили військову агресію відносно народу України, безпосередньо акти насильства щодо цивільного населення, з метою тероризування населення та поєднані з вбивствами цивільних осіб, а також напади на об`єкти військової та критичної інфраструктури.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 днів. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. На даний час рішення про введення воєнного стану продовжено.

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії РФ проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії РФ проти України.

За результатами воєнних дій, 03.03.2022, збройними силами російської федерації, невстановленими представниками збройних сил та її спецорганів, здійснено незаконне вторгнення у м. Херсон та частину Херсонської області, фактично здійснивши її окупацію, що згідно положень Гаазької Конвенції, 1907, є діями по усуненню законних органів влади, що діють на вказаних територіях, з метою повалення і захоплення влади на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Херсонський район, в тому числі і місто Херсон, відповідно до Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокування) станом на 25.04.2022, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (з подальшими змінами), вважається окупованою територією.

З метою встановлення контролю на території тимчасово окупованого міста Херсон, його контролюючих органах, невстановлені особи з числа спецсужб та військових російської федерації, створили незаконний орган т.зв. «Министерство труда и социальной политики Военно-гражданской администрацииХерсонскойобласти» що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул. Маяковського, 8 та почали підшукувати осіб з числа місцевого населення, які б співпрацювали з ними та працювали у вищевказаному новоствореному окупаційною владою незаконному органі.

Достовірно знаючи про розпочате широкомасштабне вторгнення російської федерації на територію України, нанесення ракетно-бомбових ударів російськими військовими по військових і цивільних об`єктах України, а також введення на територію суверенної держави військ країни-агресора, достеменно знаючи про факт захоплення міста Херсон збройними силами Російської Федерації, знаючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою, будучи обізнаним про те, що м. Херсон є невід`ємною частиною України, громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно з червня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, підтримуючи агресію російської федерації на території України, зайняла посаду начальника «Департамента труда и социальной политики Херсонской области, а з початку вересня 2022 року виконуючої обов`язки «Министра труда и социальнойполитики ВГА Херсонскойобласти».

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаною про суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання погодилась на пропозицію представників країни-агресора та добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, а саме начальника «Департамента труда и социальной политики Херсонской области, а згодом виконуючої обов`язки «Министра труда и социальной политики ВГА Херсонской области», створених на тимчасово окупованій території м. Херсона.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 втікла на непідконтрольну українській владі територію Генічеського району Херсонської області, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки підозрювана перебуває у співробітництві з представниками російських окупаційних військ, яким надає допомогу у функціонуванні незаконно створених закладів освіти, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інший тяжкий злочин, оскільки підтримує регулярні зв`язки із мешканцями міста, які є державними зрадниками та колаборантами, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав у ньому викладених, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваної у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

24.02.2023 р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, про що у загальнодержавному засобі масової інформації газеті «Урядовий кур`єр» розміщено відповідне повідомлення в порядку ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України.

Вказаний факт підтверджений прокурором у судовому засіданні.

Підозрювана ОСОБА_7 , будучи викликаною до органу досудового розслідування шляхом публікацій в засобах масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Офісу Генерального прокурора повісток про виклик на 28 лютого, 01 та 02 березня 2023 року до слідчого не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, що в тому числі свідчить про переховування від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У зв`язку з неприбуттям підозрюваної ОСОБА_7 на неодноразові виклики до органу досудового розслідування, переховуванням з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також у зв`язку з не встановленням її точного місця перебування, постановою слідчого від 26.05.2023 р. ОСОБА_7 оголошено у розшук.

Так в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на непідконтрольній українській владі території Генічеського району Херсонської області, де переховується від органів досудового розслідування.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 08.07.2023 р. за №0000240 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, триває.

Згідно до ч. 7 ст. 42 КПК України, підозрюваний зобов`язаний в тому числі прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

За правилами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 183 КПК України, визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, крім випадків, передбачених п.п.6,7ст. 176 КПК України.

Ст. 193 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

В ч. 1 ст. 135 КПК України передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

У судовому засіданні встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 особисто вручено не було, оскільки остання перебуває на даний час на непідконтрольній території України.

На виклики слідчого підозрювана не з`явилася, не повідомляючи про причини неявки, що свідчить про її ухилення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_7 набула статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування вжито всіх можливих заходів для вручення йому повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, підтверджується даними:

- протоколу допиту як свідка ОСОБА_9 від 21.02.2023, в ході якого остання показала, що громадянка ОСОБА_7 з червня 2022 року очолювала «Департамент соціального захисту населення Херсонської області», а у вересні 2022 року виконувала обов`язки «Міністра праці та соціального захисту населення Херсонської області»;

- протоколу допиту як свідка ОСОБА_10 від 21.02.2023, в ході якого остання показала, що громадянка ОСОБА_7 була директором «Департаменту соціального захисту населення Херсонської області», в подальшому - «Міністром праці та соціального захисту населення Херсонської області»;

- протоколу огляду від 03.10.2022, яким здійснено огляд сторінки у всесвітній мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 публікації від 01.08.2022 зі змістом «Москва. 1 августа. INTERFAX.RU. Жители Херсонской области смогут получить социальные выплаты и пособия после прохождения процедуры верификации, для этого необходимо предоставить в службу соцзащиты документы украинского или российского образца, сообщила начальник департаментатруда и социальной политики временной администрации региона ОСОБА_11 …»;

-протоколу огляду сервісу відеохостингу «YouTube» від 04.10.2022, яким оглянуто відео інтерв`ю ОСОБА_7 , розміщене каналом «ВТВ плюс» 14.09.2022 під назвою «13 09 22 ПОСОБИЕ ШКОЛЬНИКАМ» ( ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході якого ОСОБА_7 як виконуюча обов`язки «Міністра праці та соціальної політики» висвітлює питання щодо отримання соціальних виплат для дітей віком від 6 до 18 років розміром 10 тис. російських рублів;

- протоколу огляду від 15.12.2022, в ході якого у підвальному приміщенні адміністративної будівлі Департаменту соціального розвитку Херсонської ОДА за адресою: м. Херсон, вул. Потьомкінська, 13а, яке використовувалося представниками окупаційної адміністрації,виявлено та вилучено документи, в яких ОСОБА_7 зазначається як директор «Департаменту соціального захисту населення Херсонської області», та в.о. «Міністра праці та соціального захисту населення Херсонської області»;

-протоколу огляду сервісу відеохостингу «YouTube» від ІНФОРМАЦІЯ_5 , яким оглянуто відео інтерв`ю ОСОБА_7 , розміщене каналом «ВТВ плюс» ІНФОРМАЦІЯ_6 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (https://www.youtube.com/watch?v=lBfk-mzUhvY), в ході якого ОСОБА_7 як виконуюча обов`язки «Міністра праці та соціальної політики» категорії громадян, що мають право на отримання соціальних виплат;

-протоколу допиту як свідка ОСОБА_12 від 23.01.2023, в ході якого останній показав, що громадянка ОСОБА_7 21-22 червня 2022 року прибула у супроводі військовослужбовців рф до приміщення УВД ФССУ в Херсонській області та в телефонній розмові представилася свідку міністром чи головою соціальної політики в Херсонській області від російської влади та запропонувала з нею співпрацювати;

-протоколу допиту як свідка ОСОБА_13 від 23.01.2023, в ході якого остання показала, що в період окупації м. Херсона громадянка ОСОБА_7 займала посаду «министра социальной политики и труда»;

-протоколу допиту як свідка ОСОБА_14 від 07.12.2022, в ході якого остання показала, що в період окупації м. Херсона громадянка ОСОБА_7 займаючикерівну посаду в окупаційній владі, пропонувала з нею співпрацювати;

-протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 07.12.2022, в ході якого ОСОБА_14 ОСОБА_15

- висновку експерта від 30.01.2023 № СЕ-19/120-23/388-ФП, згідно якому зображення особи із відеофайлу « ОСОБА_16 .МР4» та файлу « ОСОБА_17 » (дівоче прізвище ОСОБА_7 ), належать одній особі.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, CampbellandHartley v. theUnitedKingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі SelahattinDemirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі IlgarMammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. UnitedKingdomof 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bonafide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність даних для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночним поняттями.

Досліджені у судовому засіданні дані є достатньо вагомими у своїй сукупності для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.111-1 КК України.

Матеріали кримінального провадження також містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрювана ОСОБА_7 з початку повномасштабного вторгнення ЗС РФ на територію України, окупації частини території Херсонської області по теперішній час жодного разу не виїздила в напрямку підконтрольної ЗС України та українській владі території України, переховується від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, вільно пересувається окупованими РФ територіями України, звідки має можливість безперешкодно потрапити до території держави-агресора РФ, у тому числі з метою ухилення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, крім того обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, вчинила злочин проти основ національної безпеки України, може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які підлягають допиту під час проведення досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрювана ОСОБА_7 неодноразово не з`являлася за викликами до слідчого.

Вказане дає обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час судом не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваній в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваної, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні найбільш суспільно небезпечного злочину, характеру та способу ймовірно вчиненого кримінального правопорушення проти держави Україна, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, є обґрунтованою.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Також, відповідно до положень ст.ст. 183,193,194 КПК України, згідно з якими при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається та у разі наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу вирішуватиметься остаточно вже після його затримання та доставки до суду, тому строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного, який виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, триває до його затримання та доставки до суду і не обмежується строком, встановленим ч.1 ст. 197 КПК України, підозрюваній ОСОБА_7 , відносно якої необхідно обрати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу, розмір застави слідчим суддею не визначається.

Обставини, визначені ч. 2 ст. 183 КПК України, які б унеможливлювали застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , відсутні.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Обрати підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення строку дії такого запобіжного заходу та розміру застави.

Після затримання підозрюваної ОСОБА_18 і не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, розглянути питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1