Справа № 487/3509/23
Провадження № 1-кс/487/1835/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 17.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості щодо якого 17.06.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001037, звернулась 19.06.2023 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia» червоного кольору, imei НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 ; шорти чорного кольору «Maraton», які упаковано до сейф-пакету №WAR 1053760; кросівки марки «Adidas» зі вставками жовтого кольору, які упаковано до сейф-пакету № WAR 1398874.

Підставою звернення стало те, що вищезазначені вилучені предмети мають доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Прокурор у судове засідання не прибула, до початку розгляду справи подала заяву, в якій клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

У провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження ЄРДР № 0001037 від 17.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено що, 16.06.2023 приблизно о 22 годині 05 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 знаходився біля будинку АДРЕСА_1 разом з потерпілим ОСОБА_5 .

Перебуваючи у вказаному місці у вказаний час, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, що виникли під час сварки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_4 взяв до рук дерев`яний брус, котрий знаходився на землі за вищевказаною адресою та почав наносити ОСОБА_5 удари дерев`яним брусом по голові, від чого остання впав на землю. Розуміючи, що потерпілий вже не чинить опору, ОСОБА_4 перестав наносити удари та утримуючи дерев`яний брус в руках залишив місце вчинення злочину.

В результаті чого, потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку тяжкого ступеню, перелом основи та склепіння черепу, що відповідно до наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» за критерієм небезпеки для життя, в момент спричинення, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_5 госпіталізовано до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, де останній ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 17.06.2023 року затримано в порядку ст.208-213 КПК України.

В ході проведення особистого обшуку затриманого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Nokia» червоного кольору, imei НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 ; шорти чорного кольору «Maraton», які упаковано до сейф-пакету № WAR 1053760; кросівки марки «Adidas» зі вставками жовтого кольору, які упаковано до сейф-пакету № WAR 1398874.

Вказані предмети мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні так як зазначені речі можуть зберігати на(в) собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасовому вилученню підлягає майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладене, у зв`язку з доведеністю існування сукупності підстав та розумних підозр вважати, що зазначений в клопотанні матеріальний об`єкт зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також у зв`язку із доведеністю прокурором наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, щодо можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення. При цьому слідчим суддею враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки «Nokia» червоного кольору, imei НОМЕР_1 в якому знаходиться сім карта мобільного оператора «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 ; шорти чорного кольору «Maraton», які упаковано до сейф-пакету №WAR 1053760; кросівки марки «Adidas» зі вставками жовтого кольору, які упаковано до сейф-пакету №WAR 1398874.

Ухвала підлягає негайному виконанню, яке доручити прокурору Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1