ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1712/23 Справа № 203/3484/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , подану на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2023 року, якою щодо підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, начальника електростанції відділення зв`язку групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 (військове звання - солдат), зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 серпня 2023 року включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 134 200 грн., у разі сплати якої покладено обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 серпня 2023 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 134 200,00 грн., у разі сплати якої покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин 21.04.2022, близько 0630, самовільно залишив пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , свої службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд, за місцем свого проживання, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 26.06.2023, коли був затриманий.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що у судовому засіданні встановлено наявність обґрунтованої підозри у причетності ОСОБА_8 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України

Також суддя вважав, що встановлено і доведено прокурором існування ризику, передбаченого п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України - можливість переховування особи від слідства та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя ураховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов до висновку про доцільність визначення йому заставу, достатньої для забезпечення виконання процесуальних обов`язків - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200,00 грн..

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на домашній арешт за адресою проживання: АДРЕСА_1 та встановити на нього обов`язки, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом.

Обґрунтовує доводи своєї апеляційної скарги, що слідчий суддя безпідставно прийняв доводи прокурора щодо наявності ризиків, зазначених у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, під час судового засідання у суді першої інстанції жоден із зазначених прокурором ризиків не був підтверджений належними доказами.

Стосовно ризику переховування та вчинення нових кримінальних правопорушень захисник зазначає, що ОСОБА_8 21.04.2022 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , а затриманий він був 26.06.2023 року за місцем свого проживання та реєстрації. Так, більше року ОСОБА_8 ніхто не шукав та він ні від кого не переховувався. Крім того, під час перебування ОСОБА_8 поза межами військової частини ним не було вчинено жодного правопорушення, а стороною обвинувачення не було наведено жодних доказів їх існування.

На момент подання апеляційної скарги ОСОБА_8 не підтримує жодних зв`язків із товаришами по службі, йому не відомо де вони перебувають та чи проходять службу взагалі. Таким чином, стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_8 підтримує контакт з іншими учасниками даного кримінального провадження.

Апелянт звертає увагу, що слідчим суддею не було враховано подані стороною захисту документів, які підтверджують наявність стійких соціальних зв`язків у підозрюваного, наявності бабусі похилого віку, разом з якою проживає підозрюваний та за якою він здійснює догляд, оскільки остання не може обходитися без сторонньої допомоги.

Крім того, захисник зазначає, що слідчим суддею взагалі не розглядалась можливість обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а до уваги були прийняти виключно доводи сторони обвинувачення.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника і доданих ним під час апеляційного розгляду документів, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним (ухвалене компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим КПК України), обґрунтованим (ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу) та вмотивованим (ухваленим із наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення).

Переглядаючи матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що зазначених вище вимог закону у повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст..177 КПК України.

Як зазначено у п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 КПК України, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалась від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Матеріали, додані до клопотання та які були предметом розгляду слідчим суддею, свідчать про те, що оголошена ОСОБА_8 за ч.5 ст.407 КК України підозра є обґрунтованою. Тобто, на розгляд слідчому судді був наданий такий обсяг доказів, що доводять існування таких обставин, які переконують про причетність ОСОБА_8 до зазначеного кримінального правопорушення,а саме самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці.

Під час апеляційного перегляду матеріалів провадження, встановлено, що обгрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України підтверджена зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, актом службового розслідування, проведеного за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , протоколами допитів свідків.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано визначено існування ризиків, передбачених у п.п.1, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України. Існування даних ризиків обґрунтовується тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним; соціальним статусом підозрюваного, станом його здоров`я, що не перешкоджає обранню такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 більше року не з`являвся до військової частини, після її самовільного залишення.

Відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану на території України до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 402, 405, 407, 408, 429 КК України застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, враховуючи суворість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, відомості про особу підозрюваного апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді побудована відповідно з вимогами чинного КПК України.

Слідчим суддею враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про можливість застосування до ОСОБА_8 застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 134200,00 грн.. На переконання суду апеляційної інстанції таки розмір застави визначений відповідно до положень ч.4 ст.182 КПК України та достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.

З урахуванням вищенаведеного слідчий суддя дійшов правильних висновків про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та не зможуть запобігти встановленим ризикам на даному етапі кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують встановлених слідчим суддею обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2023 року, якою щодо підозрюваного за ч.5 ст.407 КК України, ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24 серпня 2023 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4