У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001796 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маринівка Доманівського району Миколаївської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2021 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 21.11.2020 до 16.08.2021 включно зараховано у строк покарання.

Ухвалено початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу затримання, з 21.11.2020.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 25 460 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 30 000 грн - моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги та доповнень до них.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведена, адже ніяких фактичних даних, які б підтверджували та прямо вказували на те, що смерть ОСОБА_8 наступила саме від нанесених ударів ОСОБА_6 .

Зазначає, що на ту кількість ударів, яка згідно висновку експерта нанесена ОСОБА_8 , не вказує жоден зі свідків. Деякі свідки взагалі говорили не про удари, а про ляпаси. Також не співпадають місця нанесення ударів ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_8 .

Вказує, що судом не враховано, що в момент нанесення ударів ОСОБА_9 був взутий в гумові калоші, які значно послаблюють удари. Також вказує, що на момент, коли ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 залишили будинок, ОСОБА_8 був живий та ніяких проявів поганого самопочуття чи погіршення стану здоров`я не було. Звертає увагу, що на момент, коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пішли з будинку ОСОБА_8 , там залишався ОСОБА_11 .

Вважає, що сторона обвинувачення не довела вину ОСОБА_6 поза розумним сумнівом, обвинувачення обґрунтовано лише на припущеннях. Зазначає, що жодного свідка, жодної експертизи чи іншого документу, які б вказували на те, що злочин вчинив саме ОСОБА_9 , сторона обвинувачення не надала.

На думку захисника, суд першої інстанції не з`ясував обставин вчиненого злочину, зокрема щодо кількості, механізму та локалізації спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , щодо часу та моменту настання смерті ОСОБА_8 , можливих дій ОСОБА_11 , який на одинці залишався з потерпілим ОСОБА_8 та інші обставини, що призвело до неповноти судового розгляду, та являється беззаперечною підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

20.11.2020 приблизно о 13.30 год. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_12 прийшли у гості до ОСОБА_8 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де всі разом почали розпивати спиртні напої.

В цей же день, приблизно о 17:00 год., під час розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які склались через те, що ОСОБА_8 словесно почав ображати співмешканку ОСОБА_6 , виник словесний конфлікт, в ході якого у обвинуваченого виник умисел, спрямований на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Виконуючи задумане та діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 підвівся із-за столу і підійшов до ОСОБА_8 , який сидів неподалік на ліжку, в цій же кімнаті, та неодноразово, з короткими перервами в часі, умисно спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 кулаками рук та ногами в область голови та грудної клітини, під час того, як потерпілий, захищаючи себе, спочатку знаходився в положенні сидячи, а потім, від отриманих тілесних ушкоджень - в положенні лежачі.

Своїми діями ОСОБА_6 умисно спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді множинних синців обличчя, тулуба, кінцівок; крововиливи в шкірно-м`язові клаптики голови, міжреберні м`язи грудної клітини; дифузний субдуральний, субарахноідальний крововиливи; множинні локальні двосторонні переломи ребер більше справа (гемоторакс); садна обличчя, кінцівок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть. Смерть ОСОБА_8 настала від дифузної закритої черепно-мозкової травми у вигляді травматичного субдурального, субарахноідального крововиливу.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, та його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні, що відбулося 08.02.2022 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити вирок без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, повторно дослідивши докази, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в суді доказам.

В суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав.

Обвинувачений пояснив, що 20.11.2020 в обідній час в с. Синюхин Брід він разом із ОСОБА_10 зустріли ОСОБА_11 , який запропонував піти додому до ОСОБА_8 , де розпити спиртне. Вони прийшли додому до ОСОБА_8 , де знаходився ОСОБА_13 . ОСОБА_8 став ображати співмешканку ОСОБА_6 , на що той встав і наніс кілька ляпасів ОСОБА_8 . Після чого, вони ще деякий час розпивали спиртне. Згодом ОСОБА_13 залишив будинок ОСОБА_8 , а через деякий він та ОСОБА_10 також пішли. Потерпілий ОСОБА_8 сидів на підлозі в кімнаті, а ОСОБА_11 спав на ліжку. Наступного дня, його з ОСОБА_10 затримали працівники поліції і від них він дізнався, що ОСОБА_8 помер.

Вважає себе не винним, оскільки, коли він виходив з будинку ОСОБА_8 , то останній ще був живий, а в будинку залишався ОСОБА_11 .

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його вина підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених під час судового розгляду.

Обставини нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що 20.11.2020 зранку він прийшов до будинку ОСОБА_8 , де разом з останнім та ОСОБА_11 вони разом розпивали спиртні напої. Потім ОСОБА_11 пішов до магазину по горілку, та в обідній час повернувся до будинку ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , де вони продовжували вживати спиртні напої. Потім ОСОБА_10 посварився з ОСОБА_11 та вдарив його, він їх розборонив, а згодом пішов додому. Всі інші залишилися в будинку ОСОБА_8 .

Ці пояснення узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 20.11.2020 він, ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_8 перебували в будинку останнього та вживали спиртні напої. В ході розпивання спиртних напоїв ОСОБА_10 посварився з ним.

Потім ОСОБА_6 ударив кулаком в обличчя ОСОБА_8 і той упав з дивану на землю. ОСОБА_6 іще ударив кулаком лежачого ОСОБА_8 в обличчя, він почав заступатися за ОСОБА_8 , і ОСОБА_6 ударив його кулаком в обличчя, після чого він пішов в іншу кімнату і ліг спати. Коли прокинувся, то було вже темно. Він заглянув в кімнату, де вони перед цим вживали спиртні напої, та побачив, що ОСОБА_8 лежав, вкритий ковдрою. Залишивши будинок ОСОБА_8 , він повернувся туди на наступний день та побачив, що останній так і лежить.

Аналогічні пояснення щодо кола осіб, які перебували в будинку потерпілого ОСОБА_8 , надав суду свідок ОСОБА_10 , який пояснив, що до будинку ОСОБА_8 він прийшов разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Коли вони туди прийшли, в будинку був ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , де вони всі разом розпивали спиртне. Потім ОСОБА_6 дав кілька ляпасів ОСОБА_8 , бо той обізвав співмешканку ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що саме обвинувачений ще кілька разів давав ляпаси ОСОБА_8 , останній падав з ліжка на підлогу, потім знов сідав на ліжко. Вказав, що він бачив три серії ударів, які ОСОБА_6 спричинив потерпілому. Після другої та третьої серії ударів ОСОБА_8 падав з ліжка на підлогу.

Останній раз, коли він виходив на двір покурити, то ОСОБА_8 сидів на ліжку, а коли він повернуся в будинок, то побачив, що потерпілий сидів на підлозі, а ОСОБА_11 спав у ліжку.

Зазначив, що коли він з ОСОБА_6 пішли з будинку ОСОБА_8 , вже було темно, а на наступний день їх затримали працівники поліції. Також додав, що бачив у ОСОБА_8 кров на губі, підпухлість під оком та що він тримався за щоку.

Аналогічні показання щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень та механізм їх нанесення надані цим свідком, узгоджуються з протоколом слідчого експерименту від 21.11.2020 з участю свідка ОСОБА_10 .

Окрім того, свідок ОСОБА_10 в ході проведення слідчого експерименту пояснив, що коли він останній раз повернуся з перекуру до будинку ОСОБА_8 , то він побачив, що останній лежить на підлозі на спині, а ОСОБА_6 бив потерпілого кулаком по грудях. Він став відтягувати ОСОБА_6 , але той ударив його в обличчя. Потерпілий в цей час піднявся на ноги, а обвинувачений ударив потерпілого ногою по голові.

Пояснення, які свідок ОСОБА_10 надав під час проведення слідчого експерименту, є аналогічні тим, що і надані в суді першої інстанції. Під час проведення слідчого експерименту були присутні поняті, вівся відеозапис слідчої дії. Тобто, правдивість пояснень свідка ОСОБА_10 не викликають у колегії суддів жодного сумніву.

Більш того, апеляційний суд, дослідивши протокол слідчого експерименту від 24.11.2020 за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , та відеозапис цієї слідчої дії, дійшов висновку, що обставини, про які вказував ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту, повністю співпадають з поясненнями свідка ОСОБА_10 .

Зокрема, при проведенні цієї слідчої дії ОСОБА_6 не заперечував, що заподіяв удари ногами та руками в область обличчя та тулубу потерпілого. Зокрема, вказавши та показавши на місці події, яким чином він заподіяв удари: лівою ногою заподіяв удар в область потилиці потерпілого, правою ногою по голові в область обличчя, зазначивши, що після цього свідок ОСОБА_10 його відтягнув від потерпілого (а.п. 210-211, 212 т.1)

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що ці пояснення він надавав під тиском, є неспроможними, оскільки ця слідча дія проведена в обстановці, яка виключає будь-який тиск на ОСОБА_6 , оскільки слідчий експеримент проведений за участю понятих та з відеофіксацією слідчої дії.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_6 не повідомляв про будь-який тиск з боку органів досудового розслідування, про таке він не заявляв і під час судового розгляду.

Пояснення свідків, а також дані протоколів слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , щодо механізму заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи щодо характеру та локалізації спричинених потерпілому тілесних ушкоджень.

Як вбачається з висновку експерта №377 від 17.12.2020, ОСОБА_8 було нанесено не менш ніж 10 ударів в різні частини тіла (голова, грудна клітина, кінцівки). Смерть ОСОБА_8 , настала від дифузної закритої черепно-мозкової травми у вигляді травматичного субдурального, субарахноідального крововиливу. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 при падінні з висоти власного зросту утворитись не могли. Причина смерті ОСОБА_8 знаходиться в прямому зв`язку з вищевказаними тілесними ушкодженнями. Смерть ОСОБА_8 наступила через невеликий проміжок часу, після черепно-мозкової травми, який потрібен для утворення крововиливу під оболонки мозку (20-30 хвилин) з наступним настанням смерті.

Отже, цим висновком встановлена кількість, механізм та локалізація спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , час та момент настання смерті ОСОБА_8 , а тому доводи захисника, що суд першої інстанції не з`ясував ці обставини, не є слушними.

Таким чином, поясненнями свідка ОСОБА_11 та ОСОБА_10 підтверджується, що саме ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження, що спричинили його смерть. Ці пояснення також узгоджується з протоколом слідчого експерименту від 21.11.2020, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 .

Окрім того, під час апеляційного розгляду судом були досліджені висновки експертиз, які також підтверджують, що саме ОСОБА_6 наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, оскільки кров ОСОБА_8 була виявлена на речах обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що на момент, коли у нього відбирали зразки крові, у нього було захворювання екзема та рани на тілі, а саме: на лівому коліні, на верхній частині лівої долоні та на підборідді. Вказав, що зразки крові, які було знайдено на штанах, куртці та калошах належать йому, а не потерпілому ОСОБА_8 , оскільки у нього є звичка роздирати рани. Однак, ці пояснення ОСОБА_6 спростовуються дослідженими апеляційним судом доказами.

Як вбачається з протоколу про отримання зразків для експертизи від 23.11.2020, у підозрюваного ОСОБА_6 було відібрано кров (т. 1 а.с. 147).

Згідно з висновку експерта №662 від 23.11.2020, у обвинуваченого ОСОБА_6 будь-які тілесні ушкодження не виявлено (т. 1 а.с. 149-150). Тобто цим висновком спростовані доводи обвинуваченого про наявність у нього на тілі будь-яких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта №793-і від 26.11.2020, кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО (т. 1 а.с 176-178).

Згідно з висновком експерта №794-і від 27.11.2020, кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогімаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. На куртці потерпілого ОСОБА_8 (об. № 3, 4) знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і Н з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти В з супутнім антигеном Н, що не виключає можливості належати крові самому потерпілому ОСОБА_8 . У випадку можливого змішування крові двох або більше осіб в одних і тих же слідах, домішка крові особи групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В не виключається, в тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 154-157).

Відповідно до висновку експерта №795-і від 27.11.2020, кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогімаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. На штанах, куртці, парі калош, належних ОСОБА_6 , знайдена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВО. Походження крові не виключається від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н, у тому числі ОСОБА_8 . Дані серологічного дослідження не виключають можливості змішення крові і походження її від осіб з групами А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н і О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, у тому числі від ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 163-166).

Отже, наявність крові потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 на речах, належних потерпілому та обвинуваченому, також, у сукупності з іншими доказами, вказує на доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не з`ясував можливі дії ОСОБА_11 , який наодинці залишався з потерпілим ОСОБА_8 , суд вважає безпідставними, оскільки ці доводи є лише припущення і вони не підтверджені належними доказами.

Зокрема, в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказали, що ОСОБА_11 залишився у будинку ОСОБА_8 , однак він заснув в іншій кімнаті.

Ці обставини також підтвердив і обвинувачений ОСОБА_6 в суді першої інстанції, вказавши, що коли вони з ОСОБА_10 пішли з будинку ОСОБА_8 , останній сидів на підлозі в кімнаті, а ОСОБА_11 спав на ліжку.

Аналогічні пояснення надані і свідком ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту, про те, що коли він та ОСОБА_6 залишили житло потерпілого, ОСОБА_11 спав.

Окрім того, свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що коли ОСОБА_6 почав наносити ОСОБА_8 удари, він їх розбороняв. Тобто, умислу на нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 не було.

Доказів, що свідок ОСОБА_11 наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, в матеріалах справи відсутні. За такого, доводи обвинуваченого та захисника про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень свідком ОСОБА_11 є надуманими.

Таким чином, дослідженими судом першої інстанції та апеляційної інстанції доказами, зокрема, поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також письмовими доказами, а саме: висновком експерта №377 від 17.12.2020 та протоколом слідчого експерименту від 21.11.2020 з участю свідка ОСОБА_10 , протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 24.11.2020, підтверджується, що саме і лише обвинувачений ОСОБА_6 наносив удари потерпілому ОСОБА_8 , як в область голови, так і область тулубу, більше з потерпілим ніхто не конфліктував, і причин спричиняти тілесні ушкодження більше ні в кого не було із кола осіб, які знаходились в будинку.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18).

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

Враховуючи встановлені під час апеляційного розгляду обставини, суд дійшов висновку, що вини ОСОБА_6 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить захисник.

Обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання відповідно до вимог ст. 65-67 КК України.

При призначенні покарання достатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий умисний злочин, а також дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем реєстрації скарг щодо нього не надходило, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, з довідки - характеристики Синюхино-Брідської сільської ради видно, що ОСОБА_6 має трьох малолітніх дітей, за час проживання зарекомендував себе з негативної сторони.

Обставин, які пом`якшують покарання суд визнав наявність на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставини, що обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі. На думку суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2021 року щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3