Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

07 вересня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000319 від 04.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.4 ст.190, ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 та продовжено щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 15 жовтня 2023 року. Одночасно залишено раніше визначену заставу у розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 710 000 грн.. В разі внесення застави покладено на підозрювану обов`язки, передбачені ч.5 ст.195 КПК України.

Не погодившись з рішенням суду, підозрювана ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу місцевого суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що клопотання слідчого про продовження тримання під вартою не містить викладу обґрунтованих обставин про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують подальше її тримання під вартою, як не зазначено і обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали. Вказує, що перебуваючи в слідчому ізоляторі, вона надала детальні показання про обставини, які мають важливе значення для розслідування кримінального провадження, що свідчить про сприяння нею у встановленні фактичних обставин справи та своєчасного проведення слідчих дій і завершення досудового розслідування. Наголошує, що до обрання відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вона не здійснювала спроби переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вважає, що підстав для знищення нею речей і документів не існує, оскільки за місцем її проживання неодноразово проводилися обшуки; доступу до документів банку в неї немає, так як вона не є працівником банку, також надає викривальні покази щодо себе та інших осіб, що, на її думку, свідчить про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати щодо неї більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваної та її захисників на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити ухвалу місцевого суду без зміни, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підозрюваної задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, у період часу з 16.10.2020 року по 22.10.2020 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді керуючої відділення № 73 у м. Костопіль ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», що знаходиться за адресою: Рівненська область, м. Костопіль, вул. 8 березня, 6Г, згідно свого плану заволодіння грошовими коштами ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», який полягав увійти в довіру до керуючої відділення №51 у м. Рівне ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» ОСОБА_10 та касира відділення № 51 у м. Рівне ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» ОСОБА_11 , шляхом обману та зловживанням довірою, заволоділа коштами ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» під підкріплення валютою інших відділень на суму 248 000,00 доларів США, 10 000,00 Євро ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», чим спричинила вказаній юридичній особі майнової шкоди.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що рішення про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Переглядаючи ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з якими останній був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: висновком судової економічної експертизи від 17.03.2023 №СЕ-19/118-23/2725-ЕК; повідомленням Рівненського обласного вузлу спеціального зв`язку про не здійснення інкасації із відділення №51 у м. Рівне ПуАТ «АКОРДБАНК»; протоколом допиту як свідка співробітниці Рівненського обласного вузлу спеціального зв`язку ОСОБА_12 ; протоколами допиту підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; технічним звітом щодо формування, модифікування та підтвердження проводок відділення №73 у м. Костопіль ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» за період з 18.09.2020 по 09.10.2020 по рахунку 1007 «Гроші в дорозі» та іншими матеріалами кримінального провадження

Апеляційний суд також погоджується з висновком слідчого судді про доведеність існування ризику того, що підозрювана може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, останній загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Також на даному етапі досудового розслідування доведеним є ризик перешкоджання кримінальному провадженню, так як санкцією статті передбачено конфіскацію майна, тому вона може переховувати майно та грошові кошти, якими заволоділа, оскільки поки не встановлено місце їх знаходження. Крім того, підозрювана може впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою вмовляння та переконання для зміни чи відмови від наданих показів.

Враховуючи викладене, доводи підозрюваної про відсутність обґрунтованих обставин щодо продовження існування заявлених ризиків не заслуговують на увагу та спростовуються наведеним вище.

Твердження ОСОБА_7 на відсутність у неї підстав для знищення речей і документів, оскільки за місцем її проживання неодноразово проводились обшуки, а також те, що вона надає викривальні покази щодо себе та інших осіб, не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають триманню підозрюваної під вартою у зв`язку з тим, що речі та документи вона могла переховати поза межами місця проживання, що підлягає з`ясуванню органами досудового розслідування в подальшому. Крім того, на даний час у кримінальному провадженні перебувають судові почеркознавча та економічна експертизи, а також є необхідність у проведенні інших почеркознавчих експертиз.

Тому, з урахуванням тяжкості злочину та доведеності прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідності проведення ряду судових експертиз, виконання яких є тривалим процесом, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про необхідність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_5 підтвердив доводи підозрюваної, вказав, що вона дійсно надає покази, вказує на обставини вчинення злочину, зазначає як уже відомі факти, так і нові, які перевіряються органом досудового розслідування, однак вважає, що на даний час хоч окремі ризики зменшилися, проте не відпали повністю. Зокрема, у зв`язку з тяжкістю покарання, підозрювана може здійснювати спроби переховування чи впливу на свідків.

Так, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної щодо наявності міцних соціальних зв`язків, неповнолітніх дітей на утриманні, необхідності лікування у зв`язку з тяжким захворюванням тощо беруться до уваги, однак жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, наявність тяжких захворювань, які можуть лікуватися в умовах слідчого ізолятора, не можуть бути визнані обставинами, які перешкоджають триманню особи під вартою. У разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, підозрювана відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій може бути направлена до лікувальних закладів м. Рівне.

Також слід зазначити, що питання надання медичної допомоги особам, узятим під варту, до яких зокрема належать особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали суду щодо застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врегульовано наказом МЮ України та МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року за № 212/20525 «Про затвердження порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з відсутністю технічного запису судового засідання, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до наказу ДСА № 156 від 06.06.2022 року «Про затвердження Інструкції щодо роботи з технічними засобами фіксування судового засідання», після завершення фіксування та збереження технічного запису судового засідання в протоколі (журналі) цього засідання, засобами підсистеми відеоконференцзв`язку автоматично формується веб-посилання на технічний запис, збережений в централізованому файловому сховищі. Після закінчення судового засідання протокол (журнал) судового засідання у визначені процесуальним законодавством строки підписується кваліфікованим електронним підписом секретаря судового засідання, після чого блокується для внесення змін. Протокол (журнал) судового засідання автоматично зберігається в централізованому файловому сховищі разом з технічним записом судового засідання, який є додатком до протоколу (журналу). Тобто до матеріалів справи приєднується лише роздрукований паперовий примірник протоколу (журналу) судового засідання з веб-посиланням на технічний запис судового засідання у централізованому файловому сховищі. Отже, обставини, на які посилаються апелянти, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Окрім цього, при постановленні ухвали слідчий суддя з врахуванням вимог ч.3 ст.183 КПК України залишив раніше визначений розмір застави з врахуванням тяжкості інкримінованого злочину та наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, який є співрозмірним завданій шкоді та достатньою мірою гарантував би виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги підозрюваної.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 17 серпня 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000319 від 04.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191, ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.1 ст.200, ч.2 ст.200 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу підозрюваної ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3