Справа № 524/4184/23
Провадження №1-кп/524/505/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши під час відкритого судового засідання у м.Кременчуці обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001037 від 27.04.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ,

В С Т А Н О В И В :

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення .

Проти клопотання прокурора виступила сторона захисту, яка просила застосувати запобіжним заходом домашній арешт. Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши надані докази, суд приходить до таких висновків

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років. При цьому ОСОБА_4 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має офіційних заробітків, докази у кримінальному провадженні не досліджувалися.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Таким чином, із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, які наведені раніше, оцінюючи суворість можливого покарання обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення в умисному тяжкому злочині , особи обвинуваченого, який немає законних та офіційно задекларованих доходів, соціальних зв`язків, раніше не судимого, суд приходить до висновків щодо існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілу а також вчинити подібне кримінальне правопорушення. Вищезазначені обставини є необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Доводи сторони захисту не спростовують встановлених і наведених обставин та ризиків. Наведені обставини, які встановлені та доведені під час підготовчого судового засідання, які обґрунтовували та обґрунтовують продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого не змінилися.

Відтак, зважаючи на раніше викладене, зберігаючи об`єктивність та безсторонність, з метою досягнення завдань кримінального провадження та мети застосування запобіжних заходів, суд вважає доцільним продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , під вартою на 60 днів та відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту.

Відповідно до п.1 ч.4 ст..183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини , передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, має право не визначити розмір застави, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину , передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а тому суд не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 179,183, 194, 331,350,369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заявлене прокурором Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 01 жовтня 2023 року включно.

У задоволенні клопотання захисника , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського Апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а обвинуваченому який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали

Суддя Автозаводського районного

суду м. Кременчука ОСОБА_1