Справа № 167/81/23
Номер провадження 1-кп/167/27/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551 від 20 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вічині Рожищенського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого в Опорному закладі «Доросинівський ліцей» Доросинівської сільської ради Луцького району Волинської області сторожем, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України)

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 19 листопада 2022 року близько 20 год 30 хв керуючи технічно-справним автомобілем марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись автодорогою між с. Кияж та с. Береськ Луцького району Волинської області, в порушення п. 1.10, 2,3б, 2.9а, 10.1 Правил дорожнього руху, проявив безпечність та неуважність, не стежив належним чином за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, та правою частиною автомобіля (колесами) виїхав на праве узбіччя, після чого транспортний засіб почало зносити у ліву сторону, по напрямку його руху, та в результаті чого відбулось зіткнення із придорожнім деревом, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 , 2008 року народження отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням, наявністю поперечно розташованої рани до 7 см, по передній поверхні лівої гомілки; закритий перелом, остеопіфізіоліз нижньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням; саднолівої сідниці, забої лівого колінного та гомілково-ступеневого суглобів, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.10, 2,3б, 2.9а, 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306:

- п. 1.10 узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней);

- п. 2.3б для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 2.9а водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 своїми необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, за обставин викладених у обвинувальному акті. Зокрема, своїми показами повністю підтвердив, що 19 листопада 2022 року близько 20 год 30 хв керував автомобілем марки «Фіат Добло», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та допустив зіткнення із придорожнім деревом, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження. Зазначив, що інший пасажир викликав швидку, а він надав допомогу потерпілому, підстеливши куртку та чекав на швидку. Вказав, що не бажав настання таких наслідків для потерпілого, засудив свої дії, щиро каявся, запевнив, що подібне більше ніколи не повториться, вибачився перед потерпілим. Повідомив також, що повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому та медичному закладу в якому ОСОБА_4 проходив лікування. Просив суворо не карати.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що подія мала місце 19 листопада 2022 року, ввечері. Зазначив, що він їхав до села Вічині на задньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Фіат Добло», яким керував обвинувачений ОСОБА_6 . Між селами Кияж та Береськ відбулось зіткнення із деревом, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження. Вказав, що до приїзду швидкої обвинувачений ОСОБА_6 залишався на місці та надавав йому допомогу. Показав, що обвинувачений відшкодував йому повністю матеріальну та моральну шкоду, просив вибачення і він його пробачив та будь-яких претензій немає. Просив не призначати покарання ОСОБА_6

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 підтвердила правдивість показів потерпілого, повне відшкодування потерпілому ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди та відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого зі сторони потерпілого. Просила суворо не карати обвинуваченого.

Присутня в судовому засіданні в ході допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 психолог ОСОБА_8 підтвердила, що потерпілий давав показання, які відповідають його внутрішній волі.

З врахуванням наведеного, зазначені вище показання неповнолітнього потерпілого можуть бути покладені в основу вироку. Крім цього, такі його показання є послідовними та логічними.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, беручи до уваги, не оспорювання обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду фактичних обставини справи, правильність розуміння змісту цих обставин та відсутність сумнівів щодо добровільності та істинності позиції, роз`яснивши положення ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом потерпілого, обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оскільки обвинувачений визнає свою вину повністю, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд вважає, доведеним факт порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 згаданої постанови, вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 286-1 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до тяжкого злочину.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує те, що він раніше не судимий, по наявній базі даних комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради він не значиться, за наданням наркологічної допомоги в комунальне підприємство «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради не звертався, за місцем проживання та роботи характеризується виключно з позитивної сторони, повністю відшкодував шкоду потерпілому.

До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд відносить: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази, засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу, а також вибачився перед потерпілим безпосередньо в судовому засіданні та долучив відповідні копії квитанцій на підтвердження відшкодування шкоди.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу на позицію потерпілої сторони, яка претензій до обвинуваченого не має та просить суворо не карати.

Між тим, така позиція потерпілої сторони не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Відтак, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

На думку суду, вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України при призначенні йому основного покарання.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 суд, з врахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: визнання вини, щире каяття (зокрема те, що він повністю усвідомив наслідки свого діяння, настання яких не бажав, засудив свої дії і запевнив, що подібне більше ніколи не повториться), повне відшкодування шкоди, примирення з потерпілим та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, офіційно працевлаштований, характеризується виключно позитивно, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений після дорожньо-транспортної пригоди залишився на місці та намагався надати допомогу потерпілому, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України вважає за можливе призначити ОСОБА_6 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На думку суду, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, а також необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме: виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України, суд вирішує долю речових доказів.

Процесуальні витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи, що становлять 3020,48 грн, відповідно до ст. 122, 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обрано.

Застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, згідно ухвали слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2022 року підлягає скасуванню у зв`язку із постановленням кінцевого рішення по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 грудня 2022 року.

Речові докази по справі, а саме:

- автомобіль марки «Фіат Добло», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на території спецмайданчику у с.Сокиричі, вул. Солдатська, 1 Луцького району Волинської області повернути власнику ОСОБА_9 ;

- змиви ПЖС (керма, коробці передач, внутрішній ручці дверцят авто зі сторони водія), які поміщені до паперових конвертів та зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області - знищити.

Стягнути із ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 3020 (три тисячі двадцять) гривень 48 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1