УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта, заявленого у кримінальному провадженні № 201/10083/21 (пр. № 1-кп/201/392/2023), відомості про яке 24 лютого 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Якимівка, Запорізької області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 заявила письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, в обґрунтування якого зазначила, що вказаний обвинувальний акт не містить підпису слідчого, який його склав, а також в обвинувальному акті не вказано місце вчинення кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченій ОСОБА_4 , що є одним із складових елементів предмету доказування у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, просила повернути обвинувальний акт прокурору.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання захисника в повному обсязі та просила повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акта, враховуючи, що останній відповідає вимогам ст. 291 КПК України, при цьому зазначив, що відсутність підпису слідчого в обвинувальному акті жодним чином не порушує права обвинуваченої та не перешкоджає судовому розгляду.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого провадження суд має право прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції, Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 року, прийнятої за результатами розгляду справи щодо неоднакового застосування судами нижчої інстанції норм процесуального права, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Положеннями ч. 3 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Однак, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону органом досудового розслідування не було дотримано у повному обсязі, враховуючи, що як вбачається з наявних у суду матеріалів, обвинувальний акт який надійшов на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, всупереч вимогам ч. 3 ст. 291 КПК України, не містить обов`язкових реквізитів, таких як підпис слідчого, який його складав.

Крім того, як встановлено з обвинувального акта, ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КПК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене повторно.

Диспозиція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися майном.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Так, виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, викладеному в обвинувальному акті за усіма епізодами, ОСОБА_4 , з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, з належного їй мобільного телефону, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , у вказані в обвинувальному акті дати надіслала потерпілим через месенджер «Вайбер», повідомлення про найменування товару та про необхідність повної попередньої передплати товару на картковий рахунок, зареєстрований на її ім`я. В подальшому після перерахування потерпілими з власних карток необхідних грошових коштів, достовірно знаючи, що в неї в наявності відсутня косметична продукція, товар умисно не надіслала, чим заволоділа грошовими коштами останніх.

Проте, всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у формулюванні обвинувачення не вказане місце та спосіб вчинення злочину, зокрема, місце отримання обвинуваченою ОСОБА_4 грошових коштів від потерпілих, спосіб їх подальшого отримання та розпорядження ними, що є предметом доказування та має суттєве значення для кримінального провадження.

При цьому, слідчий, який склав обвинувальний акт обмежився зазначенням адреси знаходячись за якою ОСОБА_4 лише надсилала потерпілим через месенджер «Вайбер» повідомлення про найменування товару та про необхідність повної передплати товару у певних розмірах, що, у розумінні кримінального закону, не є місцем вчинення злочину, адже, виходячи із змісту обвинувального акту, у викладі кожного епізоду обвинувачення, органом досудового розслідування не вказано, що знаходячись саме за цією адресою, ОСОБА_4 отримала грошові кошти. Водночас, в обвинувальному акті відсутні відомості та посилання прокурора на те, що органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження місце вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення встановити неможливо.

Отже, враховуючи наведене, прокурором всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказане місце та спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, що, у свою чергу, позбавляє суд об`єктивної можливості вирішити таке суттєве питання, як підсудність вказаного кримінального провадження Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, адже, у разі встановлення непідсудності вказаного кримінального провадження цьому суду, відповідно до вимог п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право прийняти лише рішення про направлення такого обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності.

Такі порушення вимог КПК України, на думку суду, є істотними, та такими, що можуть при судовому розгляді кримінального провадження по суті призвести до суттєвого порушення права на захист, спричинити порушення кримінального процесуального закону та завадити ухваленню обґрунтованого і вмотивованого судового рішення і в даному випадку, перешкоджають суду призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 задовольнити та повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, прокурору Центральної окружної прокуратури міста Дніпра для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 9, 17, 291, 314, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта, заявленого в кримінальному провадженні № 201/10083/21 (пр. № 1-кп/201/392/2023), відомості про яке 24 лютого 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, повернути прокурору Центральної окружної прокуратури міста Дніпра для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений об 16.20 годині 19 травня 2023 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення ухвали через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, а сторонами кримінального провадження, які не були присутні у судовому засіданні у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1