Справа № 646/3885/23
№ провадження 1-кп/646/516/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2023 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000968 від 12.05.2023р. відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який проживає однією сім`єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, який обіймав посаду номера обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого:

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучивійськовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді номера обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 27.03.2023 приблизно о 08:00 ( більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) самовільно залишив місце служби в районі АДРЕСА_2 в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця служби, проводячи час на власний розсуд та 28.06.2023 ОСОБА_6 добровільно з`явився до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві, чим вчинив самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, відповідно до вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати він них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові.

Захист суверенітету і територіальної цілісності України є справою всього Українського народу.

Згідно зі ст.ст.129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитися у розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Положеннями п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Вищевказані дії вчинені ОСОБА_6 під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України від 14.03.2022р. №133/2022, від 18.04.2022р. №259/2022, від 17.05.2022р. №341/2022, від 12.08.2022р. №573/2022, від 07.11.2022р. №757/2022, від 06.02.2023р. №58/2023, від 01.05.2023р. №254/2023, які затверджені відповідними Законами України.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не оспорював фактичних обставин справи та пояснив, що у січні 2023 року він був мобілізований на військову службу на посаду номера обслуги гранатометного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Перебуваючи на військовій службі у АДРЕСА_3 він декілька разів подавав командуванню рапорти про надання йому відпустки строком на 7-10 днів, оскільки його дружина ОСОБА_7 потребувала операції та на час її госпіталізації не було з ким залишити чотирьох неповнолітніх дітей. Але йому було надано лише два дні відпустки, які прийшлися на вихідні. Після цього його направили для виконання бойових завдань на Куп`янському напрямку. Під час виконання бойових завдань їх підрозділ був обстріляний, та командування дозволило їм перепочити. Тому, оскільки їх не направляли для виконання бойових завдань, вранці 27.03.2023р. він самовільно залишив розташування підрозділу у населеному пункті Московка Куп`янського району Харківської області та поїхав до сім`ї у смт Млинів Ровненської області. Він збирався невдовзі повернутися на службу, але операція для дружини відкладалася, хворіли діти, а інших членів родини, які б допомогли з дітьми, немає. Тому він затримався. Коли він усвідомив наслідки свого вчинку, він разом з сім`єю приїхав до м.Харкова та через декілька днів 28.06.2023р. добровільно з`явився до підрозділу ДБР.

Обвинувачений пояснив суду, що розкаюється у вчиненому, усвідомлює, що вчинив неправильно, шкодує про це, бажає продовжити виконувати військовий обов`язок та готовий понести заслужене покарання.

За таких обставин, а також оскільки інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин справи, суд розглядає справу відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, тобто без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, у суду немає сумніву в добровільності позиції учасників судового розгляду. Судом роз`яснені правові наслідки розгляду даної кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а саме, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийшов до висновку, що під час судового розгляду винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.

Згідно зі ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.407 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, має середню освіту, ОСОБА_6 за місцем проходження військової служби характеризується виключно позитивно, має зареєстроване місце проживання у м.Харкові, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 та утримує чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що з 2015 року проживає разом з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони мають спільних дітей Також ОСОБА_6 допомагає їй виховувати та утримувати її дітей від першого шлюбу. ОСОБА_6 є дуже люблячим та турботливим батьком.

Обставинами, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , є щире його каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне прибуття до правоохоронного органу, наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, а також позитивну характеристику з місця проходження військової служби.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин.

Отже, наявність вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає можливим застосувати положення ст.69 КК України та призначити обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи те, що судовий розгляд кримінального провадження завершений, з урахуванням тих обставин, які були встановлені у судовому засіданні, ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, суттєво зменшилися. Тому суд вважає, що розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 30.06.2023р. у розмірі 107 360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн., необхідно зменшити. При цьому суд також враховує, що розмір застави не може бути занадто обтяжливим для обвинуваченого та його сім`ї. Обвинувачений має на утриманні чотирьох неповнолітній дітей, а їхня мати, з якою він проживає однією сім`єю, потребує хірургічного втручання у зв`язку з діагнозом «пупкова кила великих розмірів».

Тому суд приходить до висновку, що розмір застави має бути зменшений до 53680 (п`ятдесяти трьох тисяч шестисот вісімдесяти) грн. 00 коп., що становить 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Речові докази по даному кримінальному провадженні відсутні.

Судових витрат немає. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , змінивши в частині суми застави, зменшивши розмір застави до 53680 (п`ятдесяти трьох тисяч шестисот вісімдесяти) грн. 00 коп., що становить 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 21 серпня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017) зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30.06.2023р. по 20.08.2023р. включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення фактичних обставин, які ніким не оспорювалися при розгляді справи в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1