Справа № 487/6071/19
Провадження № 1-кс/487/1291/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову від 31.05.2022 року дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 09.08.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою, в якій просив скасувати постанову від 31.05.2022 року дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 09.08.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із неповнотою проведення досудового розслідування, передчасністю та необґрунтованістю винесеної постанови та невідповідністю висновків слідчого фактичним обставинам кримінального провадження.

У судове засідання адвокат ОСОБА_3 та особа, в інтересах якої подано скаргу, ОСОБА_4 не з`явилися, надано заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, що, згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, не є перешкодою для розгляду скарги.

Надано матеріали кримінального провадження №0003181.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0003181, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України , за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).

Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу.

Судом встановлено, в Єдиному реєстру досудових розслідувань 09.08.2019 року за №0003181 було зареєстровано кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В заяві про вчинення кримінального правопорушення від 08.08.2019 року ОСОБА_4 просила вжити заходів щодо її сусіда, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 в спільному комунальному дворі, та який 08.08.2019 року близько 17:05 наніс їй тілесні ушкодження, а саме: наніс удар рукою в голову та штовхнув в бік стіни, після чого ОСОБА_4 вдарилась головою об стіну.

Так, ч. 1 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. З об`єктивної сторони злочин характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1375 від 04.12.2020 року, проведеної по медичним документам на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_4 будь-яких тілесних ушкоджень не мається. Діагноз «забій м`яких тканин голови, обличчя, струс головного мозку» при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, так як не підтверджений об`єктивними клінічними даними згідно п.4.6 та п. 4.13.4 Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. «Струс головного мозку» являється легкою черепно-мозковою травмою, симптоматика якої регресує на 5-7 добу. Діагноз «виражена цефалгія, лікворо-гіпертензійний синдром з важкими лікворо-оклюзивними кризами 2-3 рази на тиждень, вестибуло-атактичний синдром, церебростенічний синдром являються наслідками наявного захворювання, а саме: нестенозуючої стадії атеросклерозу (ураження просвіти стінок судин атеросклеротичною бляшкою більш ніж 50%). Загострення наявних захворювань не оцінюється при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень згідно п.4.7 Правил визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, згідно вказаного висновку тілесні ушкодження у ОСОБА_4 відсутні, діагноз «забій м`яких тканин голови, обличчя, струс головного мозку» не підтверджений об`єктивними клінічними даними, сам по собі струс головного мозку є легкою черепно-мозковою травмою, інші виявлені діагнози є загостренням наявних захворювань та не оцінюються при оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до наявних у кримінальному провадження в матеріалів щодо неодноразових виконань доручень в порядку ст. 40-1 КПК України, камер зовнішнього відеонагляду в районі скоєння правопорушення виявлено не було, встановити можливих свідків або очевидців не виявилось можливим.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Статтею 17 КПК України установлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті визначено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За змістом постанови Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі №703/2325/14-к, провадження №51-521км21, наявність у потерпілого тілесних ушкоджень не може сама по собі бути доказом винуватості особи в їх заподіянні.

Після проведення слідчих дій, в тому числі допиту ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , який свою причетність до спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень заперечував, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які очевидцями подій не були, отримання висновку судово-медичної експертизи №1375 від 04.12.2020 року, дослідження письмових матеріалів, в тому числі інформації щодо неодноразових виконань доручень в порядку ст. 40-1 КПК України, дізнавач СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 постановою від 31.05.2022 року правомірно закрив кримінальне провадження, відомості про яке 09.08.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003181 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Незгода скаржника з прийнятою дізнавачем постановою про закриття кримінального провадження з наведених у скарзі міркувань не є підставою для її скасування.

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.

Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що дізнавачем всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставин кримінального провадження, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 7-9, 40, 91-94, 110, 284, 303-307, 309, 370, 372 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову від 31.05.2022 року дізнавача СД Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, відомості про яке 09.08.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003181 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1