Провадження № 1-кп/947/413/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі об`єднанні кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001881 від 18.05.2017 року, № 0003849 від 15.06.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Цаленджіха, Грузія, грузина, громадянина Грузії, із повною середньою освітою, не працевлаштованого, відсутня реєстрація на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10.07.2017 року Малиновським районним судом міста Одеси за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, ст.70 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 14.06.2016 року близько 17:30 годині, обвинувачений ОСОБА_10 спільно та за попередньою змовою з Особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) та невстановленою Особою, з метою таємного викрадення чужого майна на автомобілі «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули до будинку АДРЕСА_2 де побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_7 , який знаходився біля належного йому автомобіля «Інфініті QХ 70» реєстраційний номер НОМЕР_2 , та клав до салону своє майно. Визначивши майно ОСОБА_7 об`єктом свого злочинного умислу обвинувачений ОСОБА_6 спільно з невстановленими особами матеріали відносно яких виділені в окреме провадження розробили злочинний план, відповідно до якого ОСОБА_6 мав відволікати ОСОБА_7 , в той час як Особа (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження), скориставшись цим, таємно викраде майно ОСОБА_7 з автомобіля.

Діючи по раніше розроблену плану ОСОБА_8 , з Особою (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) та невстановленою Особою яка керувала автомобілем, зупинили автомобіль «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_1 неподалік від автомобіля ОСОБА_7 . При цьому Особа відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, вийшов з автомобіля та впевнившись, що ОСОБА_7 не помітив його дії направився в сторону належного йому автомобіля «Інфініті QХ 70» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В цей час одна із невстановлених осіб залишалась за рулем автомобіля «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_1 та слідкувала за обстановкою, з тією метою щоб після вчинення викрадення майна як найшвидше зникнути з місця скоєння злочину. Обвинувачений ОСОБА_6 діючи відповідно до відведеної йому ролі вийшов з автомобіля «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_1 і звернувшись до раніше незнайомого його ОСОБА_7 став задавати питання з приводу напрямку руху на місто Київ з метою щоб відволікти його увагу і тим самим створити умови Особі (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) для таємного викрадення майна ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 будучі впевненим в сумлінності дій ОСОБА_8 став відповідати на поставлені йому питання з приводу напрямку руху на місто Київ. В цей час Особа (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження), скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 не слідкував за належним йому автомобілем, підійшов до передніх правих дверей автомобіля, та відкривши їх, таємно викрав з салону майно потерпілого ОСОБА_7 , а саме: шкіряний портфель коричневого кольору, який матеріальної вартості не представляє, в якому знаходились грошові кошти в сумі 50 000 грн., а також посвідчення водія на його ім`я, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Інфініті QХ 70» реєстраційний номер НОМЕР_2 , паспорт громадянина України на його ім`я, кредитні картки та візитки, які матеріальної вартості не представляють, а всього на загальну суму 50 000 грн. Після цього, Особа (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження) з викраденим майном направився до автомобіля «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_1 та відкривши передні пасажирські двері зазначеного автомобіля став сідати до салону. В цей час ОСОБА_6 , який відволікав увагу ОСОБА_7 різко припинив розмову з останнім та сів до салону автомобіля.

В цей час потерпілий ОСОБА_7 замітив в руках Особи (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження) належний йому шкіряний портфель коричневого кольору та крикнув йому вслід щоб він зупинився. Проте зазначену вимогу ОСОБА_6 , Особа (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження) проігнорували, та з метою утримання викраденого майна при собі сіли в автомобіль «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_1 і стали тікати з місця вчинення злочину.

З метою повернення викраденого майна та затримання злочинців потерпілий ОСОБА_7 став переслідувати автомобіль «Ніссан» реєстраційний номер НОМЕР_1 на приналежному йому автомобілі «Інфініті QХ 70» реєстраційний номер НОМЕР_2 , проте через ускладнений дорожній рух позитивного результату досягти не вдалося і ОСОБА_6 спільно з Особою (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження) та невстановленою Особою з місця вчинення злочину втекли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Таким чином злочинні дії ОСОБА_6 , Особи (кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження) та невстановленої особи переросли з таємного у викрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 18.05.2017 року приблизно о 18:00 годині спільно та за попередньою змовою з двома невстановленими особами, діючи умисно та з корисливих мотивів, направлених на таємне викрадення чужого майна, з метою особистої наживи, на автомобілі «Mercedes» сірого кольору р.н. НОМЕР_3 (реєстрація республіка Грузія), за кермом якого знаходилась невстановлена особа, прибули до Таїровського кладовища, розташованого за адресою: м. Одеса, Таїровське кладовище, де побачили припаркований автомобіль марки «Nissan Leaf» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_9 .

Далі, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 вийшов з автомобіля «Mercedes» та підійшов до автомобіля марки «Nissan Leaf», впевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, вдягнув рукавиці, після чого розбив рукою праве переднє пасажирське скло та таємне викрав майно, що належить ОСОБА_9 , яке знаходилось на правом передньому пасажирському сидінні, а саме: шкіряну сумку чорного кольору фірми « Chiarugi». Вартістю 4550 гривень, в якій знаходились планшет «Ipad Air Wi-fi Cellular 64 Gb Gold Sptint» ІМЕІ НОМЕР_5 , вартістю 9300 гривень, оснащений сім картою оператора мобільного зв`язку «Укртелеком» з абонентським номером НОМЕР_6 , що не представляє матеріальної цінності, пістолет травматичної дії (під гумову кулю) «ПМРФ» (серія НОМЕР_7 ), вартістю 10 000 гривень. дозвіл на зазначений пістолет, що не представляє матеріальної цінності, грошові кошти у сумі 2700 доларів США, станом на 18.05.2017 року за курсом НБУ (26,42) складає розмір 71 334 гривень, 500 гривень, записну книгу, що не представляє матеріальної цінності, чим спричинив останньому значну матеріальну шкоду на загальну суму 95 684 гривень.

У цей час потерпілий ОСОБА_9 помітив дії ОСОБА_6 , який викрав з переднього пасажирського його майно, та крикнув обвинуваченому щоб той зупинився, та повернув викрадене майно. Однак ОСОБА_6 зазначену вимогу проігнорував та з викраденим майном сів на заднє сидіння автомобіля «Mercedes» сірого кольору р.н. НОМЕР_3 , де нього чекали ще двоє невстановлених осіб, та всі разом почали тікати з місця вчинення злочину.

З метою повернення викраденого майна та затримання злочинців, потерпілий ОСОБА_9 почав переслідувати автомобіль «Mercedes» сірого кольору р.н. НОМЕР_3 , на належному йому автомобілі «Nissan Leaf», проте через технічні несправності автомобіля потерпілому ОСОБА_9 позитивного результату досягнути не вдалося, так як ОСОБА_6 разом із двома невстановленими особами з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбаченихч.2, ч.3 ст. 186 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 14.06.2016 року близько 17:30 годині він разом з іншими особами вирішили викрасти майно у власника автомобіля «Інфініті QХ 70», якого він ОСОБА_8 відволікав розпитуючи як проїхати у напрямку міста Києва, а його напарник в цей час таємно відкрив двері автомобіля Інфініті, та викрав портфель в якому були гроші, документи. Потім вони направилися до автомобіля марки «Ніссан», за кермом якого був ще один хлопець, щоб зникнути з місця вчинення злочину, але їх дії побачив потерпілий, який крикнув щоб вони зупинилися, але вони його проігнорували, сіли в автомобіль та поїхали.

Крім того, 18.05.2017 року приблизно о 18:00 годині, він разом з двома іншими особами на автомобілі «Mercedes» приїхали до Таїровського кладовища, де побачили припаркований автомобіль марки «Nissan Leaf», підійшов до нього, розбив рукою, яка була у рукавиці, праве переднє пасажирське скло та таємне викрав сумку в якій був планшет, гроші, пістолет, але в цей момент потерпілий побачив його, та крикнув зупинитися, але він не зупинився із викраденим майном сів в автомобіль Мерседес, та з напарниками зник з місця вчинення злочину. У скоєному щиро кається, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.186 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих його кримінальних правопорушень, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії наступним чином.

-за ч.2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

-за ч.3 ст.186 КК України за кваліфікуючими ознаками - у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, не працює, стабільного джерела доходу не має, матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував, враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, висновок органу з питань пробації відносно ОСОБА_6 у досудовій доповіді відповідно до якого виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити потенційну небезпеку для суспільства, продовження злочинної діяльності, навіть після притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 186 КК України, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке буде необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що враховуючи фактичні обставини справи, характер вчинених злочинів та ступінь їх тяжкості, призначення покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_6 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 засуджено вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 10.07.2017 року за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, ст.70 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Тому, з огляду на те, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, 14.06.2016 року, 18.05.2017 року, тобто до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно висновку щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України сформованого у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), відповідно до якого, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26 листопада 2015 року (далі - Закон України № 838-VIII) передбачала, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк, зокрема тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» (далі Закон України № 2046-VIII), який набрав чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті...».

З питання застосування правил зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду висловила свою правову позицію в постанові від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинив злочини 14.06.2016 року, 18.05.2017 року, та обвинувачений ОСОБА_6 в межах зазначеного кримінального провадження перебував під вартою із 21.06.2017 року по 17.04.2020 року, та 10.03.2023 року по 24.04.23 року.

Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Як зазначено в п. 106 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення № 3352-XII від 30 червня 1993 року попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тому, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту затримання до набрання вироком законної сили.

Потерпілим ОСОБА_7 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов про стягнення на його користь з обвинувачених матеріальної шкоди завданої йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 50 000 гривень матеріальної шкоди.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Факт заподіяння обвинуваченим ОСОБА_6 матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 встановлено матеріалами справи у розміру 50 000 гривень, тому має бути відшкодована обвинуваченим в повному обсязі.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати відсутні.

Потерпілий ОСОБА_9 з цивільний позовом про стягнення матеріальної шкоди до суду не звертався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128,129, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, Закон № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, Закон 2046-VIII від 21 червня 2017 року, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

-за ч.3 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК Україниза сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирокМалиновського районного суду міста Одеси 10.07.2017 року за ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, ст.70 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, виконувати самостійно.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Процесуального Кодексу України /в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року/ зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 17.04.2020 року, та з 10.03.2023 року по 24.04.2023 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку з чим вважати ОСОБА_6 таким, що повністю відбув покарання призначене за цим вироком.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою скасувати, звільнити ОСОБА_6 з під варти в залі суду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Речові докази: шкіряний портфель, гаманець, документи видані на ім`я ОСОБА_7 , вважати повернутими за належністю потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1