Провадження №: 1-кп/755/354/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) колегіально судом у складі суддів ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 липня 2021 року за № 0002207 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

У поданому клопотанні, прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 , просить продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у Дніпровському районному судді міста Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження № 0002207 від 26.07.2021 року, в рамках якого ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 1 ст. 115 КК.

11.10.2021 року колегією суддів Дніпровського районного суду міста Києва, задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без альтернативи внесення застави.

01.12.2021 ухвалою головуючого судді Дніпровського районного суду міста Києва обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, строком до 28.01.2022.

17.01.2022 ухвалою головуючого судді Дніпровського районного суду міста Києва обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, строком до 17.03.2022.

14.03.2022 суддею Дніпровського районного суду міста Києва, відповідно до положень ч. 6 ст. 615 КПК України, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого до 10.05.2022.

10.05.2022 ухвалою головуючого судді Дніпровського районного суду міста Києва обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, строком до 08.07.2022.

16.06.2022 ухвалою головуючого судді Дніпровського районного суду міста Києва обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, строком до 15.08.2022.

11.08.2022 ухвалою головуючого судді Дніпровського районного суду міста Києва обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, строком до 08.10.2022.

05.10.2022 ухвалою головуючого судді Дніпровського районного суду міста Києва продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, строком до 04.12.2022.

30.11.2022 у ході проведеного судового засідання судом, за клопотанням прокурора, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 28.01.2023.

18.01.2023 у ході проведеного судового засідання судом, за клопотанням прокурора, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 17.03.2023.

13.03.2023 у ході проведеного судового засідання судом, за клопотанням прокурора, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 11.05.2023.

10.05.2023 у ході проведеного судового засідання судом, за клопотанням прокурора, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до 08.07.2023.

При цьому, як зазначає прокурор, з часу застосування до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені судом ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати та враховуючи те, що дія запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , закінчується 08.07.2023 у сторони обвинувачення виникла необхідність у зверненні до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки на думку сторони обвинувачення обвинувачений, перебуваючи на волі може здійснити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_5 , у судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити в повному обсязі та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів. Наголосив, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами, які долучені стороною обвинувачення у ході судового розгляду та досліджені судом.

Окрмі того зазначив, що на даний час, на переконання сторони обвинувачення, встановлені в ході досудового розслідування та на стадії судового розгляду ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати. В той же час зауважив, що колегією суддів Дніпровського районного суду м. Києва при обранні запобіжного заходу було ухвалено рішення про те, що більш м`який запобіжний захід - не в змозі запобігти існуючим ризикам, на підставі чого колегія суддів прийшла до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що відсутні підстави для продовження найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , в той час як обвинувачення є очевидно необґрунтованим.

Також захисником зазначено про відсутність доказів на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Так на думку сторони захисту, наявність ризику переховування є припущенням. В той же час захисник наголосила на відсутності ризику незаконного впливу, адже жодних конкретних підстав, які б свідчили про намір ОСОБА_7 , вдаватися до тиску на понятих, свідків, експертів, слідчий та прокурор не навів.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду захисник зазначив, враховуючи те, що обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживає в м. Києві, на утриманні має малолітніх дітей 2014, 2017 та 2019 років народження, до моменту затримання мав офіційне місце роботи, тобто вказане свідчить про те, що його соціальні звязки є достатньо міцними.

Що стосується ризику спотворити, сховати, знищити речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, захисник вказав, що доводи прокурора є виключено загальним припущенням .

Прокурор зауважив, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, в той же час, ухвалою від 27 липня 2021 року слідчий суддя ці аргументи відхилив. Сприйняв їх критично і суд в ухвалі від 11 жовтня 2021 року.

Враховуючи зазначене, адвокат просив змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжний захід на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 , повністю підтримав позицію свого захисника та просив застосувати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши доводи прокурора та заперечення обвинуваченого та його захисника, дослідивши подані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно обвинуваченого встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Петроострів, Новомиргородського р-ну, Кіровоградської області, громадянин України, який працював на час затримання у ТОВ «Кан Буд», одружений, має утриманні трьох неповнолітніх дітей 2014, 2017, 2019 р.н., проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію;

- за станом здоров`я з`ясовано таке:

(1) згідно висновку Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 496 від 31 серпня 2021 року про судово-психіатричну експертизу обвинуваченого останній усвідомлював свої дії на час описуваних в акті події, так і цей час;

(2) відповідно до листа з медичної установи КНП «Шполянська лікарня» від 09.02.22, витікає, що ОСОБА_7 , в силу даних журналу диспансеризації дітей, перебував на обліку у лікаря-психіатра з 1991 р. по 1995 р. із діагнозом: легка розумова відсталість, в той же час;

(3) за наслідками проведеної судово-психіатричної експертизи № 541 від 29 вересня 2022 року за ухвалою суду від 16 червня 2022 року установлено, що

(а) ОСОБА_7 на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення виявляв ознаки Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація неускладнена (F 10.00 згідно з МКХ-10), за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час не виявляє ознак психічного розладу. За своїм психічним станом у теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує;

(b) у період правопорушення ОСОБА_8 не знаходився у стані афекту, особливо фізіологічного. У ОСОБА_9 визначаються невисокі в межах норми показники функціонування інтелектуально-мнестичної сфери, ознаки певної педагогічної занедбаності періоду шкільного навчання (обумовлені минущою затримкою психічного розвитку в дитинстві). В характерологічній сфері: емоційна лабільність, дратівливість, експресивність емоційних проявів у проблемних ситуаціях, схильність до самонакручування, достатній самоконтроль із врахуванням зовнішніх обставин, здатність відстоювати свої інтереси, впертість, прагнення до домінування, схильність до зовнішньо-звинувачувальних суджень, вузький світогляд, обмеженість інтересів, схильність до вживання алкоголю, імпульсивні форми реагування в стані сп`яніння. Такі характерологічні особливості ОСОБА_9 реагування в стані сп`яніння - проявляються у поточній поведінці, в т.ч., реалізувалися в ситуації правопорушення;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, тобто у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, необхідно з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує прокурор:

(і) щодо обґрунтованості підозри

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак римінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

З його (стандарту) урахуванням суд погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків (1) переховування, (2) впливу; (3) вчинення іншого кримінального правопорушення.

Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.

(а) Щодо ризику переховування від суду, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Суд враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05.08.2022).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» від 25.04.2000 (§ 76, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої вона може спробувати уникнути. Саме тому, на думку суду, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розгляду.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку суду, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що (1) обвинувачений підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

(b) Щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинення злочину, у якому останній обвинувачується, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

(с) В клопотанні прокурор зауважив, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, в той же час, ухвалою від 27 липня 2021 року слідчий суддя ці аргументи відхилив. Сприйняв їх критично і суд в ухвалі від 11 жовтня 2021 року.

В ухвалі слідчий суддя вказав на відсутність доказів цього ризику. Такі ж аргументи використав і суд при постановленні рішення від 11 жовтня 2021 року (не було надано, ані вимоги на судимість, ані самого вироку).

В даному клопотанні прокурор в чергове порушив питання про наявність наведеного ризику, в порядку п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК, як нового ризику, котрий умотивував, з посиланням на ст. 178 КПК, біографієї обвинуваченого, а саме його судимістю в минулому.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно суд при розгляді цього питання враховує, що, згідно даних вимоги на судимість щодо обвинуваченого та вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 27 липня 2011 року в справі № 1-124/11, у відношенні нього судом ухвалювався обвинувальний вирок за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263 КК та за ці діяння йому призначено загальне покарання у виді позбавлення волі на строком у 5 років. Останній був звільнений 24 червня 2014 року на підставі ст. 4 Закону України «Про амністію в 2014 році».

Ці відомості суд враховує при оцінці наведеного ризику без прив`язки до обставин вказаних в ст. 89 КК, оскільки вирішуване питання не стосується питання покарання, а враховується лише як інформація про особу (факт) через призму її біографії, так само, як і дата, місце, громадянство особи обвинуваченого, та вплив цих відомостей на загальну карту даних про особу в ключі питання ризиків.

У підсумку, з огляду на зазначене, суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є дійсними та доведеним, у порядку п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК, з огляду на обставини встановлені ст. 178 КПК щодо підозрюваного.

Відповідно є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України. Однак, суд сприймає критично аргументи прокурора про наявність ризику перешкоджання провадженню іншим чином, з огляду на його необґрунтованість.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, Суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до обвинуваченого не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене Суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Відповідно Суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, тим паче в ключі того, що відповідно до ст. 199 КПК суд насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, апріорі з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, та до вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Суд враховує дані висновку судово-психіатричної експертизи № 541 від 29 вересня 2022 року щодо особи обвинуваченого те, що у його житті та біографії мали місце факти (встановлені вироком суду) нанесення ним громадянам (1) умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, (2) умисного тяжкого тілесного ушкодження, а нині він обвинувачується (3) в умисному вбистві.

Тобто, обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розгляд справи до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим.

За таких умов, Суд вважає за доцільне за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити його дію на строк, що обумовлений указаною статтею наведеного Кодексу та не може перевищувати двох місяців, тим самим задовольнивши відповідне клопотання прокурора.

Оскільки судом установлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо всіх обвинувачених на більш м`який.

Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не взмозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

Щодо застави, то Суд не знаходить підстав для її визначення. Так, згідноч. 4 ст. 183 КПК суд має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини, а в цій ситуації, згідно сформульованого обвинувачення, кримінальне правопорушення спричинило загибель людини, відповідно з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, Суд не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331, 350, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, Суд постановив :

клопотання - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21 серпня 2023 року.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:00 год. 26 червня 2023 року.

С у д д і

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3