Дата документу 09.03.2023 Справа № 331/3519/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/3519/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/638/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08 грудня 2010 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 07 квітня 2011 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю з вироком Жовтневого районним судом м. Запоріжжя від 08 грудня 2010 року за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. 18 червня 2014 року звільнений на підставі ЗУ «Про амністію»;

- 11 лютого 2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст.198 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком 1 рік. 22 лютого 2016 року знятий з обліку КВІ Жовтневого району за відбуттям строку покарання;

- 26 грудня 2019 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обраховувати з моменту затримання у порядку ст.208 КПК України, а саме: з 13 серпня 2022 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 2920 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Скасовано арешт з речових доказів по справі, накладений на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2022 року.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_6 з моменту свого затримання в порядку ст.208 КПК України до направлення обвинувального акту до суду активно співпрацював з органом досудового розслідування, а саме: чітко зазначив працівникам поліції місце, де викинув документи та барсетку потерпілого, залучив до пошуків речей та документів свого брата ОСОБА_10 та друзів, що призвело до часткового повернення документів, що не мають матеріальної цінності, проте свідчать про намагання ОСОБА_6 усунути негативні наслідки своїх дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_9 . В порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_6 вилучено частину викраденого майна, у зв`язку з чим шкода, завдана потерпілому, частково відшкодована за рахунок її повернення. Також, під час судового розгляду справи, ОСОБА_6 , крім вибачень перед потерпілим та негативного ставлення до своїх дій, неодноразово зазначав про необхідність залишення його на свободі, в першу чергу, для його влаштування на роботу з метою повного відшкодування потерпілому завданих збитків.

Таким чином, на думку сторони захисту, крім щирого каяття, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , потрібно врахувати активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, обмежень щодо повторного застосування ст.75 КК України стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання на підставі ч.1 ст.78 КК України, закон не містить. Таким чином, захисник вважає, що сама по собі наявність інших судимостей ОСОБА_6 та одноразове застосування до нього покарання з випробуванням, за відбуттям якого ОСОБА_6 був знятий з обліку КВІ Жовтневого району 22 лютого 2016 року, не є безумовною перешкодою для повторного застосування до ОСОБА_6 вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Згідно з вироком суду, 13 серпня 2022 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого правопорушення, судимість за яке не знята та не погашена, перебуваючи на території гаражного кооперативу «Дніпро», розташованому по АДРЕСА_2, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів з метою особистого збагачення та в умовах воєнного стану, введеного Указом президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, повторно, через відкриту стулку воріт увійшов до гаражу, що належить потерпілому ОСОБА_9 , переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме:

- барсетку чоловічу чорного кольору, вартість якої 300 гривень, в який знаходилось:

- мобільний телефон «Нокіа С6», вартість якого становить 500 гривень;

- грошові кошти в сумі 4500 гривень;

- окуляри для зору вартістю 1200 гривень;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який матеріальної цінності для потерпілого не становить, після чого зник з місця скоєння кримінального правопорушення.

Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 6500 гривен.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, неодружений, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, однак 2020 неодноразово був оглянутий лікарем-наркологом. Востаннє 13 серпня 2022 року - діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Вживання зі шкідливими наслідками.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, з реальним його відбуванням.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення йому покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

З урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, а саме того, що останній раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, нове правопорушення вчинив через досить короткий проміжок часу, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України, а також на підставі Закону України «Про амністію», проте належних висновків для себе не зробив та продовжив вчиняти умисні злочини, підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не убачається.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, неможна вважати надто суворим.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4