ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4050/21 Номер провадження 11-кп/814/1690/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000034 апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 02 березня 2023 року,

встановила:

Цією ухвалою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Гребінка Полтавської області, українцю, громадянину України, не працюючому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

обвинуваченому за ч.3 ст. 191, ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 205-1, ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 366 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29.04.2023 включно.

Визначено ОСОБА_7 заставу в сумі 3000940 грн з покладенням обов`язків.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи посадовою особою директором СТОВ «Прогрес» в різний час, в період з січня 2018 року по січень 2021 року здійснив привласнення майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, використання завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, мають юридичне значення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб; закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах; привласнення майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб; вчинення правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що перебувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання та маскування незаконного походження таких коштів, джерела їх походження, вчинені за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі; організація внесення до документів, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також умисного подання для проведення такої реєстрації юридичної особи документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинене за попередньою змовою групою осіб; організація протиправного заволодіння майном підприємства, у тому числі частками засновника, шляхом вчинення правочинів з використанням підроблених документів підприємства, що спричинило велику шкоду, вчинене організованою групою; складання та видача завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначив про наявність на розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, зокрема особливо тяжких, та продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду кримінального провадження не зменшилися.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Свою апеляційну скаргу обґрунтував тим, що суд під час ухвалення рішення не навів конкретних підстав продовження тримання обвинуваченого під вартою, не вказав якими доказами підтверджуються наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Небезпека переховування не може оцінюватися виключно на основі суворості покарання за вчинені кримінальні правопорушення. При цьому суд не навів додаткових аргументів про те, що ризики не зменшилися.

Вважає, що суд не врахував відсутність судимостей, наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, характеристику за місцем проживання, те, що його дружина є особою з інвалідністю 3-ї групи, має 2-х неповнолітніх дітей та матір пенсіонерку, які потребують його допомоги та догляду.

Визначену судом заставу, як альтернативного запобіжного заходу для ОСОБА_7 , вважає невмотивовано великою, яка не відповідає його фінансовим можливостям.

Стверджує, що суд дійшов необґрунтованого висновку, що більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну поведінку обвинуваченого. При цьому суд у своїй ухвалі не наводить доказів, які б обґрунтовували необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 0000034 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.3 ст. 191, ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 27 ч.2 ст. 205-1, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 за ч.3 ст. 191, ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 15 ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 205-1, ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 28 ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст. 209, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 366 КК України, ОСОБА_9 за ч.3 ст. 191, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України. В судовому засіданні 02 березня 2023 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 29.04.2023 включно з визначенням застави в сумі 3000940 грн.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, враховуючи тяжкість злочинів, інкримінованих ОСОБА_7 , у тому числі тяжких та особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не завершено, суд дійшов правильного висновку про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також необхідно врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів у співучасті з іншими особами, кримінальні правопорушення вчинили за короткий проміжок часу, те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися. При цьому, суд обґрунтовано послався на можливе покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується, не зменшують наявність ризиків у кримінальному провадженні.

Тобто, обвинувачений та захисник не навели переконливих підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який або доказів, які б вказували, що більш м`який запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд при визначенні розміру застави залишив поза увагою таке.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч.5 ст.182 цього Кодексу встановлено, що розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При визначенні розміру застави суд, всупереч наведеним вимогам закону, не навів жодних доказів наявності виключного випадку та необхідності перевищити триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а лише зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на 60 днів із раніше визначеним розміром застави.

Проте, суд не врахував положення ч.4 ст.182 КПК України, відповідно до яких розмір застави не може бути завідомо непомірним для обвинуваченого.

За таких обставин, з огляду на дані про особу обвинуваченого та його майновий стан, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір застави обвинуваченому до 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Застава у такому розмірі має бути достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу обвинуваченого для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне змінити обов`язок не відлучатися з села Тарасівка Гребінківського району Полтавської області без дозволу прокурора, суду на обов`язок не відлучатися за межі Полтавської області без дозволу прокурора, суду.

Отже, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 29.04.2022.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536800 грн.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_7 покласти обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі Полтавської області без дозволу прокурора, суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними по кримінальному провадженню;

- повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4