Справа № 305/2271/22
Номер провадження 1-кс/305/464/22
УХВАЛА

18.11.2022 Слідчий суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 розглянувши клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ :

Прокурор Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000417 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Клопотання мотивовано тим, що у ході досудового розслідування встановлено, що 15.11.2022 року близько 16:00 години в смт Ясіня, по вулиці Миру водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем Джип Черокі реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою державного значення Н-09 "Мукачево-Рогатин-Львів", рухаючись по своїй смузі руху зі сторони центру смт Ясіня у бік с. Кваси, навпроти кафе "Фемелі" допустив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 , яка переходила дорогу поза межами пішохідного переходу справа наліво по відношенню до вказаного автомобіля, внаслідок чого пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, з якими доставлена до КНП Рахівської РЛ та без свідомості поміщена в реанімаційне відділення. З огляду на викладене отримання потерпілою тілесних ушкоджень знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями водія ОСОБА_4 та з порушенням останньою вимог Правил дорожнього руху України. 15.11.2022 у ході проведення огляду місця пригоди відповідно до вимог ст. 237 КПК України транспортний засіб - автомобіль марки «JEEP CEROKEE», державний номерний знак НОМЕР_1 , був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, для його подальшого детального огляду та фіксації на ньому слідової інформації (деформацій) внаслідок контактування, характеру їх утворення, тощо, а також проведення судових експертиз. 16.11.2022 автомобіль марки «JEEP CEROKEE» державний номерний знак НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «JEEP CEROKEE», шасі (рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , мешканці АДРЕСА_3 , яким на момент вчинення даного кримінального правопорушення користувався та володів громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 170 КПК України накладається арешт на майно щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті. Вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою. У зв`язку з наведеним просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «JEEP CEROKEE», шасі (рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , мешканці АДРЕСА_3 , та яким на момент вчинення даного кримінального правопорушення користувався та володів громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій та призначення ряду необхідних судових експертиз, з метою встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, наведених у ньому та просить таке задовольнити.

ОСОБА_4 , який є володілцем автомобіля марки "JEEP CEROKEE", шасі (рама) № НОМЕР_2 д.р.н НОМЕР_1 , в судовому засіданні просив не накладати арешт на майно, вважає, що немає потреби у такому забезпеченні кримінального провадження, оскільки він не заперечує, що був за кермом цього автомобіля під час ДТП, що мала місце 15.11.2022.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора та власника майна, дослідивши подане клопотання, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов до такого висновку.

Статтею 131 КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, до яких належить серед іншого арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Зі змісту вказаної статті слід зробити висновок, що арешт на майно може бути накладено у випадку вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з витягом з кримінального провадження № 0000417 відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, внесені уповноваженою особою до ЄРДР16.11.2022. Обставини цього кримінального правопорушенні такі: 15.11.2022 року близько 16:00 години в смт Ясіня, по вулиці Миру встановлено, що водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем Джип Черокі реєстраційний номер НОМЕР_1 автодорогою державного значення Н-09 "Мукачево-Рогатин-Львів" рухаючись по своїй смузі руху зі сторони центру смт Ясіня у бік с. Кваси навпроти кафе "Фемелі" допустив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 , яка переходила дорогу поза межами пішохідного переходу справа наліво по відношенню до вказаного автомобіля, внаслідок чого пішохід ОСОБА_5 отримала ушкодження.
Частина 1 статті 286 КК України передбачає покарання за вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Матеріали клопотання не містять належних доказів, які б вказували на те, що громадянка ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, з яких слідчий суддя міг би дійти висновку про те, що в даному випадку дійсно вчинено кримінальне правопорушення, що давало б підстави для застосування заходів кримінального провадження, визначених розділом ІІ Кримінального процесуального кодексу України, до яких належить арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Частина 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.
При цьому при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно зі ст. 132 ч. 3 КПК України, застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування таких заходів, потреби досудового слідства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про яке йдеться в клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого подано клопотання.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною 2 вказаної статті, передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на відсутність у матеріалах клопотання доказів отримання потерпілою ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які б вказували на наявність складу правопорушення, яке підпадає під ознаки кримінального, отже в розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, також з метою гарантування прав і свобод власника та володільця майна на вільне й безперешкодне право користуватися, володіти і розпоряджатися своїм майном, тому наведені обставини не дають підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000417 від 16.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль марки «JEEP CEROKEE», шасі (рама) № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , мешканці АДРЕСА_3 , та яким на момент вчинення даного кримінального правопорушення користувався та володів громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій та призначення ряду необхідних судових експертиз, з метою встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1