Дата документу 06.04.2023 Справа № 321/563/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 321/563/21
Провадження № 11-кп/807/817/23
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

6 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду ОСОБА_1 , під час перевірки на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 3 листопада 2021 року щодо нього за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 03.11.2021 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України. На підставі ч. 1 ст.71, ст. 72 КК України признано остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк шість років один місяць із конфіскацією майна.

Обвинуваченим ОСОБА_3 подані апеляційні скарги на вищевказаний вирок районного суду.

Перевіривши апеляційні скарги ОСОБА_2 , суддя-доповідач апеляційного суду доходить до висновку про те, що вони не відповідають вимогам ст. 396 КПК України, з таких підстав.

Статтею 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга може бути подана на вироки, які не набрали законної сили, ухвалені місцевими судами.

У статті 396 КПК України зазначено, що в апеляційній скарзі зазначаються: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; 4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; 5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів; 6) перелік матеріалів, які додаються.

Така апеляційна скарга, у силу ст. 29 КПК України має бути викладена державною мовою.

Однак, апелянт подав скарги в супереч вищевказаним вимогам, оскільки ним подані апеляційні скарги на іноземній мові (російській), що є неприйнятним.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року N 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року N 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування не всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Рішенням Конституційного суду України від 14 липня 2021 року (справа № 1-179/2019(4094/19) встановлено, що володіти українською мовою як мовою свого громадянства - обов`язок кожного громадянина України. При цьому кожен громадянин України є вільним у виборі мови або мов для приватного спілкування.

Також ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року N 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. Частинами 1, 2 ст. 14 передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Тобто згідно з Конституцією України, КПК і зазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень і в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову. Це також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Викладене узгоджується, зокрема, з Рішенням Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року N 8-рп/2008, відповідно до якого види судочинства (конституційне, адміністративне, господарське, кримінальне та цивільне) є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу положень Конституції України (ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92), КПК України, законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIII (ст. 12), «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року N 2704-VIII (ст. 1, ч. 6 ст. 13, частин 1, 2 ст. 14), документи, за результатами перевірки та/або розгляду яких розпочинається розгляд апеляційної скарги, або вирішується питання про відкриття апеляційного провадження мають бути викладені українською мовою.

За таких обставин, при оскарженні судового рішення до апеляційного суду скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, положень ст.396 КПК України і визначитися щодо прийняття скарги до провадження.

Натомість викладення апеляційної скарги іноземною мовою є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Тому, отримавши апеляційну скаргу обвинуваченого складену недержавною мовою, суддя-доповідач дійшов висновку про її невідповідність вимогам ст.396 КПК України в т.ч. в питанні того чи міститься у ній: 1) найменування суду апеляційної інстанції; 2) прізвище, ім`я та по батькові (найменування), місце проживання (перебування) особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; 3) судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; 4) вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; 5) клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів; 6) перелік матеріалів, які додаються.

У відповідності до ч. 1 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог ст.396 КПК України, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення.

Отже, з урахуванням наведених положень КПК України, апеляційні скарги ОСОБА_2 підлягають залишенню без руху з наданням йому строку для виконання вимог ст. 396 КПК України.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 3 листопада 2021 року, залишити без руху.

Встановити ОСОБА_3 строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом 5 (п`яти) днів з моменту отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити апелянту, що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута йому.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслати особі, яка її подала.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя Запорізького

апеляційного суду ОСОБА_1