ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №:953/1748/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/438/23 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисників підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 03 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15 03 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коробочкине Чугуївського району Харківської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 28.03.2011 року Чугуївським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 16.07.2014 року умовно достроково на строк 1 рік 10 місяців 14 днів, 07.12.2017 повідомлено про підозру за ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України (обвинувальний акт перебуває на розгляді в Ленінському районному суді м. Харкова), одруженого, зі слів підозрюваного: маючого неповнолітню дитину, 2016 р.н. та працюючого муляром, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України.

ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, до 13 травня 2023 року включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисники підозрюваного - адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на порушення судом норм кримінального процесуального права та невідповідність ухвали практиці Європейського суду з прав людини. На думку захисника, клопотання не містить жодного доказу, що більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків чи може перешкоджати судовому слідству.

Вважає ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, припущенням, оскільки прокурором не наведено жодних фактичних даних про наявність у ОСОБА_7 будь-яких доказів, які він може знищити, так як слідство триває 9 місяців, за цей час проведені обшуки, вилучені докази, накладені арешти. Підозрюваний перебуває під вартою і не має можливості знищити щось чи переховувати. А тому вважає, що слідству необхідно було знайти і вилучити необхідні докази протягом півроку. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, вважає необґрунтованим, оскільки наявність у підозрюваного буд-якої інформації не свідчить про обов`язкове її використання для впливу на третіх осіб і крім припущення прокурора, він жодним доказом не обґрунтовується.

Крім того, вважає ризик, заявлений прокурором і передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України не підтвердженим жодним доказом та необґрунтованим, адже, на думку захисника, підозрюваний не може впливати на отримання висновків по експертизам та встановлення повного кола осіб свідків

Щодо заявленого прокурором ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, захисник зазначає, що сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою і не може свідчити про можливість підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку захисника, заявлені при обранні міри запобіжного заходу ризики, значно зменшились, ОСОБА_7 не має можливості впливати будь-яким чином на досудове розслідування або перешкоджати йому якимось чином. Твердження, щодо можливості переховування підозрюваного, вважає придушенням.

Вважає, що судом не враховано практику Європейського суду і не враховано, що призначений ухвалою цього ж суду медичний огляд ОСОБА_7 не був здійснений Слідчим ізолятором, ухвала не виконана, а стан здоров`я ОСОБА_7 не покращився, у зв`язку із не наданням йому своєчасної і належної медичної допомоги.

Крім того, на думку захисника, суд не прийняв до уваги наявність у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи та позитивних характеристик, у зв`язку з чим, вважає ухвалу незаконною і просить її скасувати.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалускасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на порушення судом норм кримінального процесуального права та невідповідність ухвали практиці Європейського суду з прав людини. На думку захисника, клопотання не містить жодного доказу, що більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків чи може перешкоджати судовому слідству.

Як зазначила захисник, ризик, щодо можливості підозрюваним переховуватися від слідства не може обґрунтовуватись лише тільки тяжкістю злочину, а навпаки, обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із засобом електронного контролю, порука або застава, на думку захисника зможуть запобігти його переховуванню.

На думку захисника,прокурором не наведено жодних фактичних даних про наявність у ОСОБА_7 будь-яких доказів, які він може знищити, а тому вважає ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, припущенням. При цьому зазначає, що слідство триває 9 місяців, за цей час проведені обшуки, вилучені докази, накладені арешти, підозрюваний перебуває під вартою і не має можливості знищити щось чи приховати.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, вважає необґрунтованим, оскільки наявність у підозрюваного буд-якої інформації не свідчить про обов`язкове її використання для впливу на третіх осіб і крім припущення прокурора, він жодним доказом не обґрунтовується.

Заявлений прокурором і передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України ризик не підтвердженим жодним доказом та необґрунтованим, адже, на думку захисника, підозрюваний не може впливати на отримання висновків по експертизам та встановлення повного кола свідків.

На думку захисника, завлений прокурором ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є припущенням, оскільки сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою і не може свідчити про можливість підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, як вказав захисник, у ОСОБА_7 за час перебування в умовах СІЗО значно погіршилось здоров`я, проте його медичний огляд, який бу зобов`язано провести на підставі ухвали слідчого судді, досі не проведено.

На думку захисника, суд не прийняв до уваги наявність у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи та позитивних характеристик, у зв`язку з чим, вважає ухвалу незаконною і, посилаючись на практику Європейського суду, просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисники підтримали доводи своїх апеляційних скарг, просили задовольнити вимоги апеляційних скарг в повному обсязі.

Підозрюваний підтримав апеляційній скарги своїх захисників та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив рішення суду залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчими СУ ГУНП Харківській області проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001921 від 18.06.2022 за підозрою ОСОБА_11 за ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_14 за ст. 257 ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 за ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_17 за ст. 257 ч. 4 ст.187 КК України, ОСОБА_18 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_19 та ОСОБА_20 за ч.1 ст.263 КК України..

Як встановлено органом досудового розслідування, ОСОБА_11 діючи у період воєнного стану, в лютому 2022 року (точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим), перебуваючи в м. Харкові створив озброєний добровольчий підрозділ «Слобожанщина», з метою відсічі збройної агресії Російської Федерації, до складу якого входили цивільні особи, у тому числі, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, призначивши себе командиром вищевказаного добровольчого підрозділу. В подальшому, ОСОБА_11 вирішив скоювати розбійні напади на окремих громадян, які мешкають на території Харківської області, а також інші злочини. До складу озброєної банди, ОСОБА_11 залучив осіб з числа учасників добровольчого підрозділу «Слобожанщина», з якими був знайомий тривалий час та підтримував довірчі відносини, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , та інших невстановлених у ході досудового розслідування осіб, у тому числі осіб з кримінальним минулим, та які неодноразово скоювали злочини проти власності та останні в свою чергу надали добровільну згоду на участь в озброєній банді.

15.09.2022 у період часу з 16.00 до 16.30 ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та інші невстановлені в ході досудового розслідування учасники озброєної організованої групи - озброєної банди, діючи умисно, під безпосереднім керівництвом ОСОБА_11 , будучи одягненими в військову форму, маючи при собі вогнепальну та автоматичну вогнепальну зброю, в умовах військового стану, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проникнувши на територію подвір`я будинку АДРЕСА_2 , вчинили два розбійних напади на ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , поєднані з насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування зброї.

Крім того, 16.09.2022 близько 18.00, учасники озброєної організованої групи - озброєної банди, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , діючи під безпосереднім керівництвом ОСОБА_11 , умисно та в умовах військового стану, будучи одягненими в військову форму, маючи при собі вогнепальну та автоматичну вогнепальну зброю, з метою заволодіння чужим майном, незаконно проникли на територію складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , де вчинили напад на ОСОБА_23 поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування зброї, внаслідок чого заволоділи грошовими коштами останнього на загальну суму 14000 грн., золотою каблучкою та закордонними паспортами, чим спричинили матеріальні збитки ОСОБА_23 .

17.09.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а 10.03.2023 про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України.

18.09.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.11.2022, включно, без визначення розміру застави.

Постановою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури від 02.11.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, а саме до 17.12.2022.

16.11.2022 постановою прокурора Харківської обласної прокуратури вказані кримінальні провадження об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0001921.

12.12.2022 ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

07.02.2022 ухвалою Київського районного суду м. Харкова стосовно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2023 включно, без визначення розміру застави.

Звернувшись до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , слідчий посилався на продовження існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обґрунтованість пред`явленої підозри за ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України, яку підтверджував наявними в матеріалах справи доказами, а саме: рапортами оперативного підрозділу, протоколом огляду місця події від 16.09.2022, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_23 від 16.09.2022 та його додаткового допиту від 25.11.2022, а також протоколом пред`явлення особи для впізнання ОСОБА_23 від 25.11.2022; висновком судово-медичної експертизи №09-1058/2022 від 19.09.2022; протоколом огляду речей від 26.09.2022 з камер відеоспостереження; протоколом допиту свідка ОСОБА_24 від 17.09.2022; протоколом проведення обшуків 16.09.2022 та 17.09.2022; протоколом огляду місця події від 17.09.2022; протоколами затримання в порядку ст. 208 КПК підозрюваних ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 16.09.2022 та їх особистого обшуку, а також затримання ОСОБА_14 від 20.09.2022; протоколом про результати проведення НСРД візуального спостереження за річчю від 24.10.2022; рапортами оперативного підрозділу; протоколами огляду місця події від 16.09.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_25 від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_26 від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022, протоколом допиту свідка ОСОБА_27 від 17.08.2022, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022, протоколом огляду місця події від 18.08.2022 та від 17.08.2022; висновком судово-медичної експертизи № 12-14/302-А/22; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_28 від 11.10.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_25 від 13.10.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022; протоколом огляду місця події від 13.10.2022; протоколами про результати проведення НСРД втручання в приватне спілкування, шляхом зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.10.2022.

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на закінчення 17.03.2023 строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та неможливістю завершити досудове розслідування до вказаного строку, оскільки у кримінальному провадженні необхідно отримати висновки експертиз та перевірити підозрюваних непричетність до інших злочинів. А також розсекретити протоколи проведення НМРД і ознайомити підозрюваних з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.209 КПК України, а також скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів.

Слідчий вважав, що на час звернення з клопотанням, ризики не зменшились та після проведення вищевказаних слідчих дій, навпаки, можуть збільшитись. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, слідчий вважав, що він може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України , за який законом визначено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Також вважав, що підозрюваний може знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення істини по справи, оскільки у його володінні можуть знаходитись речі та документи, що підтверджують його злочинну діяльність та ще не вилучені, так як викрадене золоте кільце досі органом досудового розслідування не знайдено, на цей час слідство триває. Крім того, він може впливати на інших підозрюваних, у тому числі, які не перебувають під вартою, а також потерпілого та свідків, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місце роботи і проживання або перешкоджати іншим чином досудовому розслідуванню, зокрема, шляхом не з`явлення за викликом до слідчого, прокурора або суду, тим самим необґрунтовано затягуючи слідство. Оскільки він підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину, із погрозою та застосуванням фізичного насильства, стосовно потерпілого, що було його основним джерелом доходу, це свідчить про реальну можливість, перебуваючи на свободі, продовжити злочинну діяльність та сприятиме вчиненню нових злочинів, враховуючи, що на даний час ОСОБА_7 перевіряється на причетність до вчинення інших злочинів.

Враховуючи тяжкість покарання за скоєний ним злочин та особу підозрюваного, вважав, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим п. п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.257, ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України та вважав встановленими продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, що були раніше встановленими. Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 146 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя вважав,доведеним продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду; можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. На думку слідчого судді, зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідча суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, врахувала тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя врахував, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, і у разі визнання підозрюваного винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя вважав доведеним наявність ризику щодо можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, визначено обставинами кримінального правопорушення, що інкриміновано підозрюваному, проведенням розшукових дій щодо виявлення майна, яке було викрадено, і триває досудове розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, слідчий суддя врахував встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). А тому, дійшов висновку, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, визнаючи доведеним можливість незаконного впливу підозрюваним на інших підозрюваних, свідків, потерпілих, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя вважав доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення правопорушень, оскільки він підтверджується також тим, що підозрюваному інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого корисливого злочину із погрозою та застосуванням фізичного насильства стосовно потерпілого, відсутність офіційних джерел для існування та заробітку у підозрюваного, і всі ці обставини в сукупності, за даними продовження досудового розслідування та перевірки причетності підозрюваного до інших кримінальних правопорушень свідчать про наявність даного ризику.

При цьому, слідчий суддя вважав недоведеним стороною обвинувачення наявність зазначеного у клопотанні ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України щодо можливості перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином (шляхом нез`явлення до слідчого, прокурора, суду), оскільки він не підтверджений будь-якими належними обґрунтуваннями та є безпідставним.

Приймаючи до уваги відомості щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, в останній раз 28.03.2011 року Чугуївським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 16.07.2014 року умовно достроково на строк 1 рік 10 місяців 14 днів, 07.12.2017 йому повідомлено про підозру за ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України (обвинувальний акт перебуває на розгляді в Ленінському районному суді м. Харкова), одружений, з його слів має дитину, 2016 року народження, та працює, доказів чого, на підтвердження зазначеного, не надав. Всі зазначені дані про особу, були ретельно досліджені слідчим суддею та на його думку не зменшують існування вищезазначених встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. слідча суддя вважав, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , сукупності обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконування покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, буде недостатнім.

Враховуючи, що злочин, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_7 є особливо тяжким, який вчинений під час дії воєнного стану, слідчий суддя вважав, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства, так і держави в цілому, а тому дійшов висновку, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід продовжити підозрюваному саме такий запобіжний захід, про який просив прокурор, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу, в межах строку досудового розслідування. Підстав для визначення іншого запобіжного заходу судом не знайдено, враховуючи всі вищенаведені обставини та відсутність даних про неможливість перебування в умовах тримання під вартою за станом здоров`я, а тому клопотання захисту в цій частині слідчий суддя відхилив, як необґрунтоване.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав особи, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав особи, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав особи зазначив "що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".(рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та пред`явленою підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст.257, ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України. Характер висунутої йому підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України, який вчинений під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на інших підозрюваних, потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, беручи до уваги процедуру отримання показань в суді під час судового розгляду.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, є ймовірність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, враховуючи також відомості та конкретні обставини вчинення злочину, який йому інкримінується, може давати підстави вважати, що він може чинити тиск на потерпілого та свідків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням фактичних обставин та згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146, ч.4 ст. 187 КК України, який вчинений під час дії воєнного стану, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Наявність позитивних відомостей щодо особи ОСОБА_7 в такому випадку не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на суб`єктивних оціночних судженнях сторони захисту, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 03 2023 року, про продовження щодо підозрюваного за ст.257, ч.4 ст.187, ч.2 ст.146 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 13.05.2023 року, включно, без визначення застави, залишити без змін.

Апеляційні скарги захисників підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3