ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/962/22
Провадження №1-кп/477/242/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коханівка Ананьївського району Одеської області, громадянина України, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, з базовою середньою освітою, не судимого, маючого на утриманні малолітніх дітей, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2021 року обвинувачений ОСОБА_5 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, строком на 3 (три) роки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 05 листопада 2021 року №190-РС ОСОБА_5 призначено на посаду навідника оператора розвідувального відділення розвідувального взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС 121282А, із одночасним присвоєнням первинного військового звання рядового складу «рекрут».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 листопада 2021 року №293 рекрута ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення; визначено таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «старший солдат».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01 грудня 2021 року №209-РС рекруту ОСОБА_5 присвоєно чергове військове звання «солдат».

Згідно положень пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 05 листопада 2021 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Військова частина НОМЕР_1 станом на червень 2022 року, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року №67 залучена до здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії і знаходиться у районі ведення бойових дій на території Миколаївської області у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, а саме угрупування військ «ПІВДЕНЬ», а особовий склад військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдат ОСОБА_5 , виконує бойові завдання на лінії безпосереднього збройного зіткнення із супротивником у районі проведення бойових дій.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

Указом Президента України «Про введення в України воєнного стану» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно пунктів 1, 3 частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог статей 17, 65, 68 Конституції України, статей 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, обвинувачений ОСОБА_5 , 23 червня 2022 року о 08 год. 00 хвилин, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді навідника оператора розвідувального відділення розвідувального взводу механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався в Миколаївському районі Миколаївської області, та незаконно перебував поза межами місця несення служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що самовільно залишив місце несення військової служби, до 15 год. 00 хвилин 10 жовтня 2022 року.

10 жовтня 2022 року о 15 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_5 добровільно прибув до міста Миколаєва, з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Миколаєві та повідомив про себе як військовослужбовця, що ухиляється від військової служби.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Під час судового провадження між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участі захисника ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості від 14 листопада 2022 року у відповідності до вимог статті 472 КПК України, згідно з умовами якої сторони погоджуються, що:

обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України (самовільне залишення місця служби, вчиненого в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) у повному обсязі висунутого обвинувачення;

сторони узгодили покарання за частиною п`ятою статті 407 КК України, з урахуванням приписів статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 79 900 гривень.

сторони обізнані з правовими наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені статтею 473 КПК України, а саме:

в частині обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно положення статтями 394, 424 КПК України;

в частині порядку та оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, визначеному пунктом 1 частиною першою статті 394 КПК України та в касаційному порядку, визначеному в пункті 1 частиною третьою статті 424 КПК України;

в частині відмови у здійсненні прав, передбачених абзацами 1 і 4 пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість визнав повністю, у вчиненому розкаявся та просив затвердити укладену угоду.

Прокурор ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 висловились за можливе затвердити угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (стаття 469 КПК України).

Судом установлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином.

У судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє свої права, які визначені пунктами 1-4 частини четвертої статті 474 КПК України та йому повністю зрозумілі наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Крім цього, судом установлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, покарання відповідає санкції частини п`ятої статті 407 КК України, з урахуванням статті 69 КК України в редакції станом на час вчинення злочину.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 14 листопада 2022 року, укладеної між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участі захисника ОСОБА_6 , з призначенням обвинуваченому узгодженого сторонами видом покарання.

Щодо призначення покарання обвинуваченому, яке узгоджене сторонами кримінального провадження суд виходив з такого.

Відповідно до приписів частини першої та другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною першою статті 66 КК України передбачений перелік обставин, які пом`якшують покарання.

Вказаний перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою статті 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Обвинувачений ОСОБА_5 є батьком малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває у нього на утриманні.

Згідно характеристики від 19 грудня 2022 року ОСОБА_5 з 2017 року проживає в АДРЕСА_1 та проявив себе виключно з позитивного боку.

Згідно службової характеристики 1 НК школи ЗВП ВЧ НОМЕР_2 , обвинувачений зарекомендував себе з позитивної сторони.

Судом також ураховано, що ОСОБА_5 не перебуває на наркологічному та психіатричному обліку, не судимий.

Згідно статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно частини першої та другої статті 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.

Розмір штрафу визначається залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Отже, з урахуванням приписів статті 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, які зазначені в угоді, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини, відповідають приписам закону та приймаються судом, що дає право перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції частини п`ятої статті 407 КК України та призначити обвинуваченому узгодженого сторонами покарання у виді штрафу.

Керуючись статтями 373, 374, 474, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 угоду про визнання винуватості від 14 листопада 2022 року, укладену між прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , з іншого, за участі захисника ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 79 900 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому у цій справі не обирався.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України.

СУДДЯ ОСОБА_8 ОСОБА_9