Справа № 148/977/22
Провадження №11-кп/801/986/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000149, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.06.2022, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.07.2022, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавлівка Тульчинського району Вінницької області, українця, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.07.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік і шість місяців,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.07.2021 та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня затримання ОСОБА_8 на приведення вироку до виконання.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 попереднє ув`язнення з 08.06.2022 по 10.06.2022 включно з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено без змін - цілодобовий домашній арешт.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , маючи незняту та непогашену в законному порядку судимість, на шлях виправлення не став та знову скоїв новий умисний злочин.
07.06.2022 в період з 12:00 по 14:00 годину ОСОБА_8 , у період воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, знаходячись в підсобному приміщені на території для випалювання вугілля ФОП «Піщанський» хутору АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з підвіконня таємно викрав золоту каблучку, яка належить ОСОБА_9 .
В подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи належність на праві приватної власності вказаного майна іншій особі, реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, умисно, повторно,?шляхом вільного доступу, викрав золоту каблучку вагою 3.17 грам, проби 585, вартістю відповідно до висновку експерта №4029/22-21 від 21.06.2022 6581,00 грн.
Після заволодіння вказаною вище каблучкою, ОСОБА_8 місце вчинення злочину покинув та залишив каблучку для того, щоб в подальшому здати до ломбарду і отримати в замін грошові кошти, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 6581,00 грн.
В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 порушується питання про зміну вироку Тульчинського районного суду від 28.07.2022 і призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а вирок Тульчинського районного суду від 15.07.2021 виконувати самостійно.
Захисник вказує, що в даному випадку має місце явна невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості злочину, так як за своїм розміром є явно несправедливим. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 давав лише зізнавальні покази, розкаявся у вчиненому, визнав вину, сприяв розкриттю правопорушення, а місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, відшкодував завданий збиток.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисту, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.
Доводи захисника про суворість колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення злочину, задовільну характеристику за місцем проживання, наявність у нього судимость за вчинення злочину проти власності, обставини, що пом`якшують, покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статі (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.
Доводи захисника про суворість покарання, призначеного ОСОБА_8 , та можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статі 185 КК України, у виді штрафу є неспроможними.
Захистом не наведено обставин, які не були враховані судом при призначенні покарання та які б свідчили про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і впливали на пом`якшення покарання.
Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимий за вчинення корисливого злочину, відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин в період іспитового строку.
Твердження захисника про відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому є голослівним, адже таке відшкодування було здійснено завдячуючи діям правоохоронних органів, шляхом повернення викраденого майна, а не добрій волі обвинуваченого. З приводу призначення покарання потерпілий поклався на розсуд суду.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, на строк наближений до мінімального, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для зміни вироку не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 28.07.2022 стосовно ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4