ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_11

розглянувши у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ніва Гуткашенського району р. Азербайджан, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одружений, має неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мирноград (Димитров) Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимий вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.01.2012 року за ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Краматорська Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Брянка Луганської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працююого, не одруженого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , судового вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч.3 ст. 185 КК України,

обвинувачених у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000055 від 26 січня 2022 року
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року у задоволенні клопотань захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на інший, не пов`язаний з тримання під вартою із визначенням мінімального розміру застави, - відмовлено.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - задоволено та постановлено обрати обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 02 грудня 2022 року, включно.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України і у разі доведеності їх вини, може бути призначене покарання від 8 до 15 років із конфіскацією майна.
Враховуючи конкретні обставини злочину, вчиненого із застосуванням насильства, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинувачених, суд дійшов до висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , усвідомлюючи покарання, яке їм загрожує, в разі визнання винуватими, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на недопитаних судом потерпілих та свідків, знищити чи сховати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, вчинити інші кримінальні правопорушення.
Тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та дотримання покладених на них процесуальних обов`язків.
Ураховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177,178, 183 КПК України, суд не визначив розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, вчиненого із погрозою та із застосуванням насильства.

Захисник обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити мінімальний розмір застави.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором не було наведено доказів в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
В судовому засіданні обвинувачені пояснювали, що жодним чином не намагатимуться переховуватись від суду. Винними себе не визнають та бажають якомога швидше встановити істину по справі.
В порушення вимог ст. 184 КПК України, до клопотання прокурора не було долучено матеріалів, на підтвердження обґрунтувань клопотання.
Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, дружину, неповнолітню дитину, постійне місце проживання, не має відношення до криміналітету та негативних характеристик. Крім того, в 2020 року обвинувачений отримав закриту черепно-мозкову травму, зараз стан його здоров`я погіршується та не дозволяє його утримання в умовах СІЗО.
Обвинувачений ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, займається спортом, має позитивні характеристики з ДЮСШ Краматорська, постійне місце проживання, за місцем мешкання негативних характеристик не має.
Обвинувачений ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики з місця проживання, приймав активну участь у благоустрої території помешкання та громадських справах, не має жодного відношення до інкримінованого йому злочину.
Обвинувачений ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, позитивні характеристики з місця проживання, не має жодного відношення до інкримінованого йому злочину.
Захисник вважає, що обраний обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Враховуючи, що розгляд справи триває вже понад 1,5 роки, обвинувачені продовжують перебувати під вартою без вироку суду, апелянт просить визначити мінімальний розмір застави щодо обвинувачених.
Зазначає, що обвинувачені висловили бажання брати участь у бойових діях з оборони територіальної цілісності України.
Крім того вказує, що зараз родина обвинуваченого ОСОБА_7 винаймає квартиру в м. Дніпрі, де може проживати як обвинувачений ОСОБА_7 , так і інші обвинувачені.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені та їх захисник підтримали апеляційній вимоги сторони захисту та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , апеляційний суд зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувають матеріали кримінального провадження №0000055 щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про обрання вказаним обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яке оскаржуваною ухвалою було задоволено.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що на час розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу.
Однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Суд першої інстанції врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який згідно вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких, конкретні обставини кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинувачених, стадію судового розгляду, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки існує ймовірність настання ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості вчинити обвинуваченими спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом та вчинити інші кримінальні правопорушення.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому, обраний запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Отже, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора ретельно перевірив доводи про доцільність застосування щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.
З огляду на викладене, доводи сторони захисту про недоведеність прокурором наявності зазначених вище ризиків, є необґрунтованими. Наявність у провадженні вказаних ризиків є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому, для їх запобігання, було обрано щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. При цьому судом взято до уваги і дані про особи обвинувачених, які було оцінено в сукупності з іншими доказами по справі.
Доводи захисника про те, що в порушення вимог ч.3 ст. 184 КПК України, до клопотання прокурора на було долучено матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, заслуговують на увагу, однак вони не є підставою для скасування законного та обґрунтованого по суті судового рішення.
Інші твердження, викладені захисником в апеляційній скарзі, зокрема щодо даних про особу обвинувачених, наявність й них соціальних зв`язків, позитивних характеристик, місця проживання - були предметом дослідження суду при обранні обвинувачених запобіжного заходу і їм була надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
Водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне, звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 409, 422-1 КПК, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4