У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001197, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2022 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
Ухвалено, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2021 р. та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 7 років 5 місяців позбавлення волі.
Ухвалено, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08.09.2021 р. до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва скасувати та ухвалити новий вирок, яким змінити обвинуваченому правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати ст. 124 КК України.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Захисник стверджує, що матеріали провадження не підтверджують наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень останній не мав.
На думку апелянта, з урахування обставин кримінального правопорушення, можливо дійти висновку, що завданий ОСОБА_9 один удар рукою в голову, внаслідок чого останній впав на землю, не є причиною смерті, а смерть настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, з послідуючим розвитком набряку та набуханням речовини головного мозку.
Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_9 04.09.2021 р. самостійно залишив відділення лікарні та відмовився від медичної допомоги, і лише на другий виклик його відвезли до лікарні. Наведене може свідчити про те, що лікарями несвоєчасно надана кваліфікована медична допомога потерпілому, що призвело до його смерті.
Апелянт зазначає, що в ході судового розгляду не підтвердженого того, що ОСОБА_5 наніс ОСОБА_9 не менше 5 ударів в область обличчя руками та ногами, від яких останній впав на землю. Не підтверджено й того, що потерпілий міг отримати значну кількість тілесних ушкоджень від 5 ударів, про що вказується в обвинувальному акті. Суд першої інстанції зазначених обставин не дослідив та дійшов помилкового висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ударом обвинуваченого та настанням смерті потерпілого. При цьому, суд не встановив де перебував ОСОБА_9 з моменту події до часу смерті та де, коли і яким чином він отримав чисельні тілесні ушкодження, вказані у висновку експерта.
В даному випадку, на думку захисника, обставини провадження свідчать про те, що ОСОБА_5 , під час раптового конфлікту з іншим чоловіком, бажаючи захистити жінку від нападу чоловіка, та, в подальшому, захистити себе від нападу чоловіка, наніс один удар рукою в обличчя чоловіка, від чого той упав на землю, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер у лікувальному закладі. Тобто, тілесні ушкодження, які наніс ОСОБА_5 ОСОБА_9 , обвинувачений спричинив потерпілому, обороняючись від нападу та у нього був відсутній умисел на позбавлення життя ОСОБА_9 . Захисник звертає увагу й на те, що ОСОБА_9 був більшим за ОСОБА_5 , як за зростом, так і за вагою, у зв`язку з чим ОСОБА_5 відчував реальну загрозу своєму життю.
Наведені обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила, що того вечора у неї був конфлікт з ОСОБА_9 та останній був більшим за обвинуваченого, свідка ОСОБА_11 , показання якого, суд безпідставно не прийняв до уваги.
Захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено ані кількості нанесених обвинуваченим ударів, які прокурор вважав встановленими, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого, ані умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілому навмисного тяжкого тілесного ушкодження.
З урахуванням викладеного, захисник вважає, що дії ОСОБА_5 слід перекваліфікувати з ч. 2 с. 121 КК України на ст. 124 КК України.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_5 відшкодував потерпілій майнову шкоду в розмірі 1 000 грн. та вона не мала майнових претензій до обвинуваченого.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

04.09.2021 р. близько 20.40 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_11 перебували неподалік будинку АДРЕСА_2 . Вони стали свідками конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
З метою врегулювання даного конфлікту, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_9 біля ринку «Івушка» по вул. Крилова в м. Миколаєві, та вступив з ним у словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 намагався нанести удари ОСОБА_5 . У обвинуваченого виник злочинний протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючі який, ОСОБА_5 , наніс один удар лівою рукою в область обличчя ОСОБА_9 , та став відходити у напрямку будинку АДРЕСА_2 .
В свою чергу ОСОБА_9 наздогнав ОСОБА_5 та намагався завдати йому удари ногами, після чого між останніми почалась бійка. В ході бійки, ОСОБА_5 , реалізуючі свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, руками та ногами наніс не менше 5 ударів в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , від яких той впав на землю.
В результаті отриманих ударів у ОСОБА_9 утворилися тілесні ушкодження у вигляді: синця на верхній та нижні повіці правого ока; синця на верхні повіці лівого ока у внутрішнього кута; синця в області підборіддя справа; садна на верхні губі зліва від серединної лінії. На обличчі множинні садна, гематоми параорбітальної області справа; з носу кровотеча, розрізу м`яких тканин (рани) в правій виличній області; вогнищевого крововиливу в з`єднувальних оболонках правого ока; двох крововиливів в слизовій оболонці верхньої губи зліва та нижньої губи по центру; вогнищевого крововиливу у основи 1-3 зубів на верхній щелепі зліва; садна в потиличній області по центру; поширеного крововиливу в м`яких тканинах голови в лобній, тім`яній, скроневій та частково потиличній області зліва, вогнищевого крововиливу в потиличній області по центру; двох вогнищевих крововиливів в товщі лівого та правого скроневих м`язів; перелому кісток склепіння та основи черепа; поширених крововиливів під павутинну оболонку по зовнішній поверхні обох півкуль та мозочка з переходом на їх нижню поверхню; забою речовини головного мозку; горизонтально розташованого садна на правій боковій з переходом на задню поверхню шиї в нижній третині.
Після спричинених тілесних ушкоджень, потерпілого ОСОБА_9 госпіталізовано до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги, де останній о 19.20 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Смерть ОСОБА_9 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, поширених крововиливів під павутинну оболонку півкуль та мозочку справа та зліва, забою речовини головного мозку з послідуючим розвитком набряку та набухання речовини головного мозку. Локалізація та морфологічні особливості тілесних ушкоджень, які виявлені у потерпілого в області голови, наявність гістологічних ознак клітинної реакції та ознак реактивних змін, дозволяють судити про те, що дані ушкодження утворились одночасно від дії тупих твердих предметів не менш ніж за 16-20 годин до настання смерті. Тілесні ушкодження в області обличчя та передніх відділів голови утворились від не менш ніж п`ятикратної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, при чому один з яких міг передувати послідуючому падінню та удару потиличною областю голови о тупий твердий предмет з переважаючою контактуючою поверхнею, вірогідно о тверде покриття землі (підлога, асфальт) з утворенням вогнищевого крововиливу в м`яких тканинах голови в потиличній області по центру, перелому кісток склепіння та основи черепа, поширеного крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, поширеного крововиливу під павутинну оболонку в області обох півкуль та мозочку, забою речовини головного мозку.
По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, судом зроблено на підставі показань потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 06.09.2021 р., медичній картці стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_9 , висновку експерта № 2963 від 30.09.2021 р., протоколах огляду трупа від 07.09.2021 р., допиту свідка ОСОБА_12 від 06.09.2021 р., пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.09.2021 р. за участі свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , з кожним окремо, слідчого експерименту від 06.09.2021 р. за участю свідка ОСОБА_11 .
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що їх сукупність та взаємозв`язок є достатньою для ухвалення обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 .

З приводу доводів захисника ОСОБА_6 про те, що обвинувачений ОСОБА_5 діяв у стані необхідної оборони, а тому в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
За положеннями ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.
Дії особи кваліфікуються за ст. 124 КК України тоді, коли заподіяння тяжкого тілесного ушкодження вчиняється лише з метою захисту прав та інтересів від суспільно небезпечних посягань або затримання злочинця і доставляння його відповідним органам влади.
Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Не погоджуючись з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_5 , в суді першої інстанції стверджував, що підійшов до ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_14 про допомогу та наніс йому один удар кулаком в область обличчя та пішов, ОСОБА_9 наздогнав його і намагався вдарити. Захищаючись він наніс ОСОБА_9 ще один удар лівою рукою в нижню частину обличчя, після чого потерпілий впав на землю. Наполягав на тому, що наніс ОСОБА_9 два удари кулаком в обличчя, один з метою захисту жінки, другий з метою самозахисту

Проте, такі твердження обвинуваченого, є необґрунтованими, оскільки спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_10 слідує, що потерпіла під час сварки з чоловіком ОСОБА_9 про допомогу нікого не просила, коли підійшов обвинувачений та запропонував допомогу, вона вважала, що вказана допомога виразиться у виклику поліції, на що надала згоду.
Свідок ОСОБА_11 показав, що обвинувачений самостійно прийняв рішення підійти до потерпілих.
Досліджені судом першої інстанції дані протоколу допиту свідка ОСОБА_12 (у зв`язку зі смертю свідка), у сукупності з протоколом пред`явлення особи для впізнання, за участю цього ж свідка, підтверджують факт спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_9 .
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання зі свідком ОСОБА_13 , остання впізнала ОСОБА_5 , як особу, яка 04.09.2021 р. у вечірній час по вул. Курортній в м. Миколаєві спричинила тілесні ушкодження іншому чоловіку.
За змістом висновку експерта № 2963 від 30.09.2021 р. смерть ОСОБА_9 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, поширених крововиливів під павутинну оболонку півкуль та мозочку справа та зліва, забою речовини головного мозку з послідуючим розвитком набряку та набухання речовини головного мозку.
Локалізація та морфологічні особливості тілесних ушкоджень, які виявлені у потерпілого в області голови, наявність гістологічних ознак клітинної реакції та ознак реактивних змін, дозволяють судити про те, що дані ушкодження утворились одночасно від дії тупих твердих предметів не менш ніж за 16-20 годин до настання смерті. Тілесні ушкодження в області обличчя та передніх відділів голови утворились від не менш ніж п`ятикратної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, причому один з яких міг передувати послідуючому падінню та удару потиличною областю голови о тупий твердий предмет з переважаючою контактуючою поверхнею, вірогідно о тверде покриття землі (підлога, асфальт) з утворенням вогнищевого крововиливу в м`яких тканинах голови в потиличній області по центру, перелому кісток склепіння та основи черепа, поширеного крововиливу під тверду мозкову оболонку зліва, поширеного крововиливу під павутинну оболонку в області обох півкуль та мозочку, забою речовини головного мозку.

З вказаного висновку вбачається, що потерпілий, в області голови, отримав не менше п`яти ударів, які не могли утворитися за обставин, вказаних обвинуваченим ОСОБА_5 , за умови нанесення лише двох ударів рукою в цілях самозахисту. Натомість, вбачається, що обвинувачений завдав потерпілому щонайменше п`яти цілеспрямованих ударів в голову, після чого, не надавши будь якої допомоги потерпілому, який від його ударів впав головою об асфальт, і, перебував у безпорадному стані покинув місце події.

За таких обставин, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини свідчать про відсутність такого акту суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого ОСОБА_9 , який би за своїми об`єктивними ознаками міг створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди ОСОБА_5 , що у свою чергу могло викликати в останнього невідкладну необхідність у заподіянні шкоди потерпілому. Тому, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку, що ОСОБА_5 , який завдав потерпілому не менше п`яти ударів у голову, перебував у стані необхідної оборони та діяв з перевищенням її меж. Натомість, вчинення таких дій обвинуваченим свідчить про те, що він, через незначний привід, бажав заподіяти ОСОБА_9 тілесні ушкодження та діяв з відповідним умислом.

Доводи захисника про те, що, в даному випадку, вбачається несвоєчасне надання лікарями кваліфікованої медичної допомоги потерпілому, що призвело до його смерті, є безпідставними, оскільки потерпілий ОСОБА_9 самостійно відмовився від медичної допомоги, що виключає будь-яку відповідальність з боку лікарів, при цьому, за даними висновку експерта № 2963 від 30.09.2021 р., встановлено, що в даному випадку, враховуючи тяжкість тілесних ушкоджень, зазвичай збереження життя малоймовірно, навіть у разі своєчасної кваліфікованої медичної допомоги.

Доводи апелянта про те, що суд не встановив де перебував ОСОБА_9 з моменту події до часу смерті та де, коли і яким чином він міг отримати чисельні тілесні ушкодження, вказані у висновку експерта є необґрунтованими, оскільки за даними вироку, суд, встановив, що майже одразу після конфлікту ОСОБА_5 з ОСОБА_15 , потерпіла ОСОБА_10 підійшла до потерпілого, та перебувала поряд з ним до приїзду швидкої медичної допомоги, що усуває сумніви у спричиненні тілесних ушкоджень, які потягли за собою смерть ОСОБА_9 іншими особами, окрім саме обвинуваченим.
Крім того, за змістом висновку експерта № 2963 від 30.09.2021 р., тілесні ушкодження в області голови потерпілого ОСОБА_15 , які стали причиною його смерті, утворились не менш ніж за 16-20 годин до настання смерті, що збігається з часом конфлікту між обвинуваченим та потерпілим.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив зібрані у справі й дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , і, як наслідок скасування обвинувального вироку, про що просить апелянт не має, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2022 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

_____________________ _____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3