В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 липня 2019 року за № 0005733 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, неодруженого, з середньою освітою, працюючого неофіційно різноробочим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 16 січня 2012 року за ч. 3 ст.185 КК України;

- вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 21 лютого 2012 року за ч. 3 ст.185, ст.70 КК України;

- вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 08 червня 2012 року, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 12 грудня 2013 року, за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ст.70, ст.71 КК України;

- вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 31 серпня 2012 року за ч. 2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ст. 70, ст.71 КК України;

- вироком Середино-Будського районного суду Сумської області від 13 березня 2014 року за ч. 2 ст.297, ч.3 ст.185, ст.70, ст.71 КК України;

- вироком Сумського районного суду м. Суми від 26 вересня 2014 року за ч. 1 ст.321, ст.71 КК України;

- вироком Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року за ч. 2 ст.186, ст.72 КК України до 4 років 5 місяців днів позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання 02 липня 2019 року

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 08 липня 2019 приблизно о 14 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 перебував за адресою: м. Київ, КПіВ «Гідропарк», де побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_6 .

В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_6 , та він обрав об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти в розмірі 550 грн. 00 коп., що перебували в правій кишені штанів потерпілого ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 підійшов до відпочиваючого на траві потерпілого ОСОБА_7 , та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс декількох ударів в область голови потерпілого, після чого, правою рукою витяг з правої кишені потерпілого ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 550 грн., та одразу після виконаних дії побіг у напрямку станції метро «Гідропарк» в м. Києві.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 550 гривень 00 копійок.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав повністю. Зазначив, що дійсно 08 липня разом із своїм знайомим приїхали у Гідропарк. Вони встигли лише випити пива та коли стояли та розмовляли, під`їхало дві патрульні машини, його та знайомого фактично затримали та відвезли в Дніпровське управління поліції. Потерпілого ОСОБА_6 повезли іншою машиною. Коли проводилось впізнання потерпілий вказав на нього, а щодо інших сказав, що вони з ОСОБА_8 . Чому потерпілий його обмовив йому невідомо, проте вважає, що впізнання було проведено із порушенням норм КПК, оскільки потерпілий знав інших чоловіків. Просив його виправдати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав суду, що він працює інспектором управління патрульної поліції у місті Києві. Зазначив, що в 2019 році отримали виклик, що на території Гідропарку у чоловіка забрали грошові кошти. Прибувши на місце виявили потерпілого, який підтвердив заволодіння грошовими коштами та дав орієнтування. Після чого, протягом 15 хвилин його екіпаж затримав двох чоловіків, один із яких підпадав під орієнтування. Вказаною особою виявився ОСОБА_3 . Потерпілий впізнав ОСОБА_3 , як особу яка забрала у нього кошти. У подальшому, на місце була викликана СОГ та його екіпаж доставив і ОСОБА_3 , і іншого чоловіка до Дніпровського УП. Чи повідомляв потерпілий про заподіяння йому тілесних ушкоджень свідок не зміг пригадати.

Так, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 08 липня 2019 року, ОСОБА_6 повідомив, що 08 липня 2019 року приблизно о 06 год. 30 хв ранку за адресою м. Київ, ПКіВ «Гідропарк» наглядно невідомий йому чоловік відкрито заволодів належними йому грошовими коштами у сумі 500 грн. (т. 1 а.с. 110).

Відповідно до протоколу огляду місця події з ілюстративною таблицею від 08 липня 2019 року, який проводився із 19 год. 00 хв. до 19 год. 15 хв. в присутності двох понятих в ПКіВ «Гідропарк», за адресою: м. Київ, п-т Броварський, 3-А було оглянуто земельну ділянку, на яку вказав потерпілий ОСОБА_6 , як на місце вчинення злочину, з насадженнями трави та кущів та за результатами якої будь-яких слідів чи предметів, що мали б значення для матеріалів провадження виявлено та вилучено не було. (т. 1 а.с. 111-113).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 липня 2019 року, вбачається, що 08 липня 2019 року о 21 год. 30 хв. (фактичне затримання 08 липня 2019 року о 14 год. 45 хв.) ОСОБА_3 було затримано з підстави: «якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин». (т. 1 а.с. 137-139).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 08 липня 2019 року, із 19 год. 18 хв. до 19 год. 40 хв. в присутності двох понятих за участю потерпілого ОСОБА_6 , в м. Києві, ПКіВ «Гідропарк», потерпілий показав та розказав, що приблизно о 14 год. 20 хвилин ОСОБА_6 відпочиваючи на газоні відчув, що до нього хтось наблизився, він розплющив очі, та побачив, як раніше невідомий йому чоловік, на вік приблизно до 40 років, худорлявої тілобудови, на зріст приблизно 165 см., одягнений в червону футболку та темні штани, обличчя худорляве, губи тонкі, нагнувся до нього та наніс декілька рухів біля обличчя руками, від чого у громадянина ОСОБА_6 одразу пішла кров з носа. В цей час, коли ОСОБА_6 схопив руками ніс, щоб зупинити кровотечу, чоловік заліз до кишені громадянина ОСОБА_6 та однією рукою витяг з неї грошові кошти в розмірі 550 грн., купюрами номіналом 200 грн 2 купюри, номіналом 50 грн. 3 купюри, після чого одразу побіг в бік станції метро «Гідропарк» в м. Києві. В цей час ОСОБА_6 піднявся та почав прямувати за даним чоловіком на відстані 30 метрів, однак у звязку з похилим віком, не наздогнавши невідомого, звернувся до прохожої жінки, яка викликала працівників поліції. Через декілька хвилин біля станції метро «Гідропарк» побачив працівників поліції з даним невідомим, який відкрито заволодів його грошовими коштами, та ще з одним чоловіком повної тілобудови, на вік приблизно 35 років, слов`янської зовнішності, одягнений був в темну футболку. Даного невідомого чоловіка впізнати добре зможе. (т. 1 а.с. 132-135).

Під час слідчого експерименту застосовувались технічні засоби фіксації - відеокамера Sony.

Відеозапис вказаної слідчої (розшукової) дії було переглянуто в судовому засіданні за участі сторін (т. 1 а.с. 135).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання з долученим до нього відеозаписом, складеним слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_10 08 липня 2019 року в період часу з 23 год. 00 хв. до 23 год. 06 хв. в присутності понятих та захисника, потерпілому для впізнання було пред`явлено 4 осіб чоловічої статі.

В ході проведення даної слідчої дії потерпілий ОСОБА_6 , вказав, що серед пред`явлених осіб, знаходиться особа під номером «1» ( ОСОБА_3 ), яка 08 липня 2019 року приблизно о 14 год. 20 хв. за адресою: м. Київ, ПКіВ «Гідропарк» відкрито заволоділа грошовими коштами в розмірі 500 грн, що належали останньому. (т.1, а.с. 140-143).

Під час пред`явлення особи для впізнання застосовувались технічні засоби фіксації - відеокамера Sony.

Відеозапис вказаної слідчої (розшукової) дії було переглянуто в судовому засіданні за участі сторін (т. 1 а.с. 143).

Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 26 КПК) сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, які передбачено КПК. Суди у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Даючи оцінку дослідженим в ході судового розгляду доказам суд зазначає наступне.

Виступаючи у судових дебатах захисник- адвокат ОСОБА_5 просив визнати протокол слідчого експерименту від 08 липня 2019 року недопустимим доказом, оскільки відеозапис до нього є неналежної якості через поганий звук.

З цього приводу суд зазначає, що відео до вказаного протоколу належної якості, дійсно чути гучний фоновий звук, проте відомості які повідомляє потерпілий є зрозумілими.

Суд зазначає, що, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю потерпілого слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Суд враховує, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, тощо.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.

Щодо доводів сторони захисту про визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом суд зазначає наступне.

За змістом ст. 228 КПК України пред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події. Про проведення пред`явлення до впізнання складається протокол згідно з вимогами КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження на момент проведення даної слідчої дії ОСОБА_3 був затриманий, його захист здійснювався захисником-адвокатом ОСОБА_5 та його участь була забезпечена про що свідчать його письмові зауваження до протоколу (т.1 а.с. 142).

Так, в ході вказаної слідчої дії потерпілому ОСОБА_6 для впізнання було пред`явлено 4 осіб, зокрема обвинуваченого ОСОБА_3 і ще трьох чоловіків, які не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягала впізнанню, що повністю відповідає вимогам ч.7 ст.228 КПК України.

Зокрема, усі чоловіки одягнуті у чорні штани, той факт, що ОСОБА_3 одягнений у червону футболку таких висновків суду не спростовує.

Протокол вказаної слідчої дії містить опис всіх осіб, які пред`являлись для впізнання за номерами від одного до чотирьох, зокрема вказані прізвища, імена, по батькові, дати народження та адреси проживання осіб, які представлені для впізнання.

Написання прізвища ОСОБА_3 , як ОСОБА_3 суд вважає опискою.

Доказів, що понятий ОСОБА_11 є співробітником поліції суду надано не було та під час виступу у судових дебатах захисник це спростував.

Доводи захисника, що потерпілий був знайомий із іншими чоловіками, тому вказав, що ці «хлопці свої» жодним чином не підтверджено.

Зазначено в протоколах і ознаки за якими потерпілий впізнав обвинуваченого та зміст протоколу відповідає вимогам ст.231 КПК України, тому порушень про які стверджував захист не встановлено.

Суд зазначає, що для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин.

У цьому кримінальному провадженні суд дослідив усі надані сторонами докази, які не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_6 не був допитаний у судовому засіданні, проте згідно дослідженому протоколу слідчого експерименту від 08 липня 2019 року за його участі було відтворено дії, обстановка та обставини вчиненого щодо нього злочину, які повністю збігаються із показами свідка ОСОБА_9 , який підтвердив у суді, що виклик надійшов від перехожого, ОСОБА_3 було затримано, оскільки він підпадав під опис наданий потерпілим та останній на місці, після затримання ОСОБА_3 підтвердив, що саме він вчинив грабіж.

Той факт, що потерпілий бачив на місці затримання ОСОБА_3 не може бути підставою для визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 228 КПК України, забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_3 , що під час його затримання при ньому, взагалі були відсутні грошові кошти, суд сприймає. Проте, враховуючи, що останнього було затримано через незначний, проте певний час з моменту вчинення злочину може свідчити що обвинувачений мав час, щоб позбутись грошових коштів.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, враховуючи належність та допустимість доказів, досліджених в судовому засіданні, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 186КК України, за обставин, встановлених судом.

Отже, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаномуз насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`япотерпілого,вчиненого повторно ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставин, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обставин, згідно ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого обвинувальний акт не містить.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, має місце проживання, раніше судимий, згідно довідки про звільнення серії КИВ № 19209 звільнився 02 липня 2019 року по відбуттю строку покарання, його соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Отже, враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у межах, установлених санкцією ст. 186 ч. 2 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненні нових злочинів, у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення - з 08 липня 2019 року (т. 1 а.с. 137-139) до 20 травня 2020 року (т. 2 а.с.42-46).

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення вироку а саме з 13 грудня 2022 року, оскільки наразі останній утримується у ДУ «Київський слідчий ізолятор» та рахується за Шевченківським районним судом м. Києва. Клопотання про застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання даного вироку, до суду не надходило.

Процесуальні витрати за проведення експертиз та речові докази у справі - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 13.12.2022 року, зарахувавши йому у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення - з 08 липня 2019 року (т. 1 а.с. 137-139) до 20 травня 2020 року (т. 2 а.с.42-46).

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_12