ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1002/23 Справа № 205/736/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2023 року у кримінальному провадженні 0000741 в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на строк до двох місяців, а саме до 09 березня 2023 року, включно.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував, що продовжують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також ризику незаконно впливати на свідків, які наразі судом не допитані. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими і вони виключають на даний час можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати.

В обґрунтування вказує, що заявлені прокурором ризики не доведені жодними доказами, а його провина в інкримінованим злочинах не знаходить підтвердження.

Вказує на наявність у нього постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, матері, якій необхідний відповідний догляд, а також наявність у нього ряду захворювань, які перешкоджають йому перебувати в умовах тримання під вартою.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, дотримані.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції також врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також ризику незаконно впливу на свідків.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, останній раз 22 грудня 2020 року, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а отже враховуючи кількість обвинувачених у даному кримінальному провадженні та їх схильність до вчинення злочинів, продовжують існувати ризик того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або перебуваючи на свободі, зможе незаконно впливати на свідків, які судом не допитані.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що його провина в інкримінованих злочинах ще не доведена, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Доводи обвинуваченого в тій частині, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, матір, якій необхідний відповідний догляд, а також наявність у нього ряду захворювань, в даному випадку не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Застережень, щодо неможливості обвинуваченого ОСОБА_5 утримуватись у умовах тримання під вартою за станом здоров`я, стороною захисту не надано та апеляційним судом не встановлено.

Тривалість розгляду даного кримінального провадження хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, а тому, ця обставина, у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на тривалість розгляду даного кримінального провадження і вжити заходів щодо дотримання розумних строків розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2023 року у кримінальному провадженні 0000741 в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4