ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/143/23 Справа № 691/582/21 Категорія: ст.395 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора обвинуваченогоОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 16.07.2013, за ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.07.2016, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі;

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2017, за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29.07.2016, остаточно до відбуття покарання призначено 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;

- 24.09.2020 звільнений з місць позбавлення волі після відбуття строку покарання,

визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України і призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) місяців арешту.

Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що йому згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2020 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців з наступними обмеженнями: заборонити виходити з квартири (будинку) у період з 22.00 год. по 06.00 год. наступного дня; заборонити перебувати в місцях, де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив; заборонити виїзд в особистих справах за межі району (міста) без дозволу органів Національної поліції; реєструватись в органах Національної поліції чотири рази на місяць.

Будучи належним чином ознайомленим із вказаною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси та з визначеними обмеженнями, ОСОБА_7 умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без повідомлення та відповідного дозволу органів Національної поліції, 07.03.2021 самовільно залишив своє місце проживання: АДРЕСА_1 , та виїхав за межі Звенигородського району Черкаської області у м. Київ, де 21.04.2021 був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком районного суду, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, про те, що він не мав на меті ухилятися від адміністративного нагляду, а мав намір працювати та заробити грошей, оскільки на той час мав на утриманні вагітну жінку з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах. Про такі обставини він повідомив дільничого інспектора, проте він не дав йому змоги отримати письмовий дозвіл, як це вимагає ЗУ «Про адміністративний нагляд».

При цьому зазначає, що суд не навів докази його винуватості у вчиненні кримінального проступку, а лише вказав на докази надані прокурором. Більш того, жоден із наданих прокурором доказів, ні прямо ні опосередковано не вказують на те, що він мав на меті ухилятися від адміністративного нагляду.

Також вказує, що він вчинив не зовсім правильно, проте правоохоронні органи при здійсненні своїх обов`язків також не забезпечили його прав на повагу до його приватного та сімейного життя. Просить скасувати вирок в частині визнання його винним за ст.395 КК України та визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.395 КК України і виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок районного суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону місцевим судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, кваліфіковані вірно.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про відсутність у нього умислу ухилятися від адміністративного нагляду, не заслуговує на увагу.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі, передбачає кримінальну відповідальність, передбачену ст.395 КК України

Згідно ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02.09.2020 ОСОБА_7 , який звільнений з місць позбавлення волі, встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік 6 місяців з відповідними обмеженнями, де крім іншого заборонено виїзд в особистих справах за межі району (міста) без дозволу органів Національної поліції та зобов`язано реєструватись в органах Національної поліції чотири рази на місяць.

Згідно Довідки про результати проведеної бесіди з піднаглядним ОСОБА_7 (а.к.п.38) останнього попереджено про дотримання правил та обмежень адміністративного нагляду. Встановлено графік, відповідно до якого ОСОБА_8 повинен реєструватися в органах Національної поліції щосуботи протягом встановленого терміну адміністративного нагляду з 09 години до 13 години, про що стоїть підпис останнього (а.к.п.38).

Адміністративний нагляд - це система тимчасових, примусових, профілактичних заходів спостереження і контролю, що встановлюються: а) на підставі Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 1 грудня 1994; б) постановою (ухвалою) суду; в) щодо окремих осіб, звільнених із місць позбавлення волі; г) з метою запобігання вчиненню злочинів і здійснення виховного впливу.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_8 самовільно залишив місце проживання без відповідного дозволу та не приходив на реєстрацію, відповідно до цього були складені рапорти про те, що 17 березня 2021 року; 18 березня 2021 року; 22 березня 2021; 20 квітня 2021 року під час перевірки адміннаглядного ОСОБА_7 , останнього не виявлено за місцем проживання АДРЕСА_1 .

Письмової заяви від Победінського про залишення місця проживання та надання офіційного дозволу органів поліції надано не було, тому доводи Победінського про те, що він усно звертався до чергової частини Городищенського ВП, оскільки йому необхідно було поїхати на роботу до м.Києва, не свідчить про належне виконання встановленого адміннагляду.

Обставиною, що виключає відповідальність за ст. 395 КК, є наявність на боці піднаглядного поважних причин для неприбуття до обраного місця проживання у встановлений строк або для самовільного його залишення. Такими причинами можуть бути, наприклад, тяжка хвороба, загибель близьких, стихійне лихо тощо, а також обставини, передбачені статтями 39-41 КК. Відповідальність за ст. 395 КК виключається і за умови, якщо адміністративний нагляд було встановлено за відсутності для цього законних підстав.

Поважні причин, які б виключали відповідальність ОСОБА_7 за ст.395 КК України матеріали кримінального провадження не містять, а залишення свого місця проживання у зв`язку з працевлаштування в м.Києві для утримання сім`ї, не є тою обставиною, що виключає кримінальну відповідальність піднаглядного.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

-даними ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2020 щодо встановлення ОСОБА_7 адміністративного нагляду терміном 1 рік 6 місяців із встановленими обмеженнями, в тому числі, заборона виїзду в особових справах за межі району (міста) без дозволу органів Національної поліції (а.к.п.23);

-даними довідки про оголошення особі, яка звільняється з місця позбавлення волі, постанови судді про встановлення адміністративного нагляду з якої вбачається, що керівник ДУ «Черкаської ВК№62» оголосив ОСОБА_7 у день звільнення 24.09.2020 постанову про встановлення адміністративного нагляду та зобов`язав прибути і зареєструватися у Городищенському ВПГУНП в Черкаській області не пізніше 29.09.2020 і попередив про кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду (а.к.п.25);

-даними довідки про результати проведеної бесіди з піднаглядним ОСОБА_7 від 24.09.2020 з якої вбачається, що останній попереджений та ознайомлений, про що міститься його особистий підпис, щодо обов`язків реєструватись в органах Національної поліції щосуботи протягом, встановленого терміну адміністративного нагляду з 09:00 до 13:00 (а.к.п.38);

-даними журналами обліку доставлених, відвідувачів та запрошених з яких вбачається, що ОСОБА_7 реєструвався в органах Національної поліції лише 29.09.2020; 06.03.2021 (а.к.п.39-41д);

-даними рапортів ст.інспектрора Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області від 17.03.2021, 19.03.2021, 22.03.2021, 21.04.2021 про те, що під час перевірки адміннаглядного ОСОБА_7 не виявлено за місцем проживання по одресу: АДРЕСА_1 (а.к.п.42, 43,44,45);

-даними рапорту лейтенанта поліції Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 від 06.05.2021 складеного про те, що ОСОБА_7 було порушено встановлений адміністративний нагляд, який з 17.03.2021 не перебуває по місцю свого проживання та не ходить на відмітки без поважних причин (а.к.п.51);

- показами свідка ОСОБА_10 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 є її двоюрідним братом та їй відомо, що після повернення з місць позбавлення волі, йому слід було приїжджати для реєстрації до поліції один раз на місяць. Коли він приїжджав, то постійно заходив до неї і вони вели розмову про те, що ОСОБА_7 має намір поїхати у м. Київ на роботу. При цьому, вона попереджала його про те, що у нього будуть неприємності щодо явки на реєстрацію;

-показами свідка ОСОБА_11 про те, що він працює на посаді поліцейського офіцера громади та до його повноважень відноситься здійснення контролю за піднаглядними. Ухвалою суду відносно ОСОБА_7 було встановлено адміннагляд та встановлені відповідні обмеження. ОСОБА_7 проживає зі своєю матір`ю і він неодноразово приїздив до їхнього помешкання та здійснював контроль за обвинуваченим щодо виконання встановленого адміннагляду. Під час чергового відвідування, обвинуваченого не було за місцем проживання і його мати повідомила, що він близько 3 днів тому поїхав до м. Городище, а звідти у м. Київ. Обвинувачений звертався до свідка в усній формі щодо наміру поїхати на роботу у м. Київ, на що він порекомендував йому написати заяву. Однак відповідної заяви він не отримував. За допомогою соціальних мереж свідок писав обвинуваченому, щоб він повернувся та написав заяву, оскільки для нього будуть негативні наслідки. ОСОБА_7 у відповідь лише ставив «смайлики». Через кілька місяців свідок дізнався, що ОСОБА_7 затримали за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та щодо нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 в самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують залишення ним місця свого проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, не знайшло свого підтвердження під час розгляду матеріалів кримінального провадження.

Слід зазначити, що зміст диспозиції ст. 395 КК, в тексті якої між вказівкою на дві форми порушення правил адміністративного нагляду використовується словосполучення «а також», свідчить про те, що відсутність поважних причин і мета ухилення від адміністративного нагляду є обов`язковими ознаками, притаманними як першій (самовільне залишення місця проживання), так і другій (неприбуття у визначений строк до обраного місця проживання) формам такого порушення.

Тому самовільне залишення місця проживання полягає у діях піднаглядного, які спрямовані на ухилення від адміністративного нагляду і виявляються у зміні ним без поважних причин та без повідомлення органу, який здійснює нагляд, місця проживання як у межах того самого населеного пункту, так і за його межами (виїзд в інший населений пункт без дозволу цього органу).

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, при перевірці матеріалів кримінального провадження порушень вимог матеріального та процесуального права колегією суддів не встановлено, тому апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя -

Судді -