Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/690/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2022.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000223, внесеному 04.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України, та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 10.02.2023 включно, з визначенням розміру застави, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ужгорода Закарпатської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, несудимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 04.05.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000223 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України. Згідно матеріалів кримінального провадження, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2022 відносно обвинуваченої ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11.11.2022 включно, з визначенням застави в розмірі 70 (сімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 173670 (сто сімдесят три тисячі шістсот сімдесят) грн. Ухвалою Ужгородського міькрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 продовжено щодо обвинуваченої ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 06.01.2023, включно з визначенням розміру застави. 12.12.2022 у межах вказаного кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з клопотанням, у якому вказав на необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді

-2-

тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, обґрунтовуючи доводи тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачувана ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, знаючи про тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років із конфіскацією майна, з метою уникнення відповідальності за вчинені нею кримінальні правопорушення може переховуватися від суду. Окрім того, прокурор посилається на те, що під час досудового розслідування кримінальних правопорушень стороною обвинувачення допитано свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , чиї показання слідчий, прокурор взяли до уваги під час встановлення наявності фактів та обставин, що мають суттєве значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. З огляду на наведене, існує ризик того, що обвинувачувана ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни наданих раніше ними показань, також під час досудового розслідування встановлено, що обвинувачувана ОСОБА_5 систематично займалась збутом психотропних речовин на території Ужгородського району Закарпатської області, а тому остання може вчинити інше кримінальне правопорушення, або ж продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується. Прокурор у клопотанні також зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Суд, дослідивши доводи клопотання прокурора, надані у їх підтвердження докази, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України, які віднесено до тяжких злочинів, та караються позбавленням волі на строк до десяти років із конфіскацією майна, і є наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які у клопотанні вказує прокурор. Окрім того, дослідивши доводи клопотання та наявні у кримінальному провадженні докази, суд також дійшов висновку про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та не зможе запобігти вказаним ризикам. Приймаючи рішення судом взято до уваги і те, що судовий розгляд кримінального провадження лише розпочато, не досліджувалися жодні докази, не допитані свідки. При цьому, також взято до уваги те, що обвинувачена має зареєстроване місце проживання, є працездатною особою, хоча тривалий час ніде не працює, живе, як повідомила суду, за рахунок коштів дідуся, хоча офіційно одружена, на утриманні дітей не має, тобто достатні соціально стримуючі фактори у неї відсутні, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали її триманню під вартою, не страждає. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що відносно обвинуваченої ОСОБА_5 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до шістдесяти днів, а саме до 10.02.2023 включно з визначенням розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною, підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні клопотання прокурора. Стверджує, що підозра у вчиненні інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень є необґрунтованою, обраний щодо неї запобіжний захід вважає несправедливим. Незважаючи на те, що строкове право прокурора на подання клопотання про продовження строку тримання під вартою існує у період, який закінчується відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України - за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали, прокурор подав таке клопотання передчасно, без клопотання про продовження цього строку, оскільки попередня ухвала винесена лише 10.11.2022, тобто минуло більше місяця. Бажання прокурора піти у відпустку не надає

-3-

йому право звертатися з клопотанням у будь-який час. Жоден ризик, на який посилається прокурор у клопотанні, не підтверджений належними та переконливими доказами. Тяжкість покарання за ч. 2 ст. 307 (до 10 років із конфіскацією майна) є припущенням суду та прокурора, оскільки прокурор не подав ще доказів, суд їх не досліджував, а прокурор може змінити обвинувачення чи навіть відмовитися від нього, а суд може перекваліфікувати дії або винести виправдальний вирок. Окрім того, прокурор у клопотанні заявив про існування нових ризиків, які на його думку, виникли з моменту постановлення останньої ухвали суду, які фактично не можуть виникнути в умовах, коли обвинувачена ОСОБА_5 перебуває під вартою. При цьому звертає увагу на те, що судом залишено поза увагою той факт, що обвинувачена має зареєстроване постійне місце проживання, іншого житла не має, під час досудового розслідування ОСОБА_5 у розшуку не перебувала, процесуальні обов`язки не порушувала, мотивів переховуватись від слідства та суду не має, як і наміру незаконно впливати на свідків, експерта, інших учасників кримінального провадження, ризик вчиняти інше кримінальне правопорушення також відсутній. Щодо впливу на свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , то прокурор таких свідків не зазначає, а називає двох легендованих осіб, імена яких змінені, місце проживання яких обвинуваченій невідоме. Також прокурор не зазначає, в якій формі обвинувачена може незаконно впливати на вказаних свідків при тому, що свідки це дорослі чоловіки, а обвинувачена 25-річня худорлява жінка, яка не працює та немає доходів, що встановлено під час досудового розслідування. Прокурор також зазначає в клопотанні, що обвинувачена систематично займалася збутом психотропних речовин, що підтверджується матеріалами, які долучені до клопотання, що не відповідає дійсності, оскільки обвинувачена не займалася збутом вказаних речовин і до клопотання жодного документа долучено не було. Разом з тим, в клопотанні не міститься доказів того, чому інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти будь-яким ризикам. Під час розгляду клопотання прокурора, судом залишено поза увагою молодий вік обвинуваченої, здоров`я якої в умовах ізоляції може погіршитись, не враховано існування соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_5 має сім`ю та родичів, перебуває в офіційному шлюбі, і те, що вона до адміністративної та кримінальної відповідальності раніше не притягувалась. Крім того, суд не врахував практику ЄСПЛ, наведену захисником у запереченні проти клопотання прокурора та не мотивовано відкинув її. Разом з тим, сторона захисту посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо дослідження слідчим суддею, судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального закону, порушує право обвинуваченої на свободу та справедливий суд, містить необґрунтовані припущення, тому просить її скасувати, у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від прокурора не надходило.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, основні доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з огляду на таке.

-4-

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання винною у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк до 10 років із конфіскацією майна); дані про особу обвинуваченої (раніше не судима, непрацююча, неодружена, дітей на утриманні не має);

-5-

відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доведення прокурором наявності передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків переховування ОСОБА_5 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, незаконний вплив на свідків з метою зміни ними показань на її користь, вчинення інших кримінальних правопорушень, які на даний час не відпали та не зменшилися.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стороною захисту не спростовані, як у суді першої інстанції, так і в ході розгляду апеляційної скарги. При цьому, стороною захисту не надано таких доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченої, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, не буде ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, і що до неї може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів також вважає, що продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 з урахуванням тяжкості, характеру та конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченої, є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченої, у тому числі й запобігання настанню встановлених ризиків.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що жоден ризик, визначений у ст. 177 КПК України на який посилається прокурор у клопотанні, не підтверджений належними та переконливими доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Як необґрунтовані та непідтверджені апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що прокурор у клопотанні заявив про існування нових ризиків, які на його думку, виникли з моменту постановлення ухвали суду від 15.12.2022, які фактично не можуть виникнути в умовах, коли обвинувачена ОСОБА_5 перебуває під вартою. Відхиляючи ці доводи апеляційний суд звертає увагу на те, що ризики, на які прокурор послався у клопотанні від 12.12.2022 як на такі, що не зменшилися та продовжують існувати, тобто передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, були встановлені і під час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, чим спростовуються посилання сторони захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена ОСОБА_5 має зареєстроване постійне місце проживання, іншого житла не має, під час досудового розслідування ОСОБА_5 у розшуку не перебувала, процесуальні обов`язки не порушувала, мотиву переховуватись від слідства та суду немає, як і наміру незаконно впливати на свідків, експерта, інших учасників кримінального провадження, чи вчиняти інше кримінальне правопорушення, є молодою за віком, її здоров`я умовах ізоляції може погіршитись, має соціальні зв`язки, зокрема сім`ю та родичів, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась, - апеляційний суд з урахуванням наведеного вище визнає такими, що не спростовують встановлених ризиків, а відтак і не дають підстав для застосування щодо обвинуваченої менш суворого запобіжного заходу, у тому числі і домашнього арешту.

-6-

При оцінці доводів про те, що ОСОБА_5 перебуває у офіційному шлюбі, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів, які б підтверджували ці доводи, а тому вони відхиляються як не підтверджені і такі, що також не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків і неможливість їх запобігання шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченої ОСОБА_5 таких захворювань, що виключають тримання її під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачена і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначеним розміром застави.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, або визначення меншого розміру застави.

Доводи апеляційної скарги про те, що строкове право прокурора на подання клопотання про продовження строку тримання під вартою існує у період, який закінчується відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України - за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали, прокурор подав таке клопотання 12.12.2022 без клопотання про продовження цього строку, апеляційний суд відхиляє як такі, що також жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак і не являються підставами для скасування оскаржуваної ухвали та зміни обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Разом з тим, при оцінці доводів апеляційної скарги про те, що підозра ОСОБА_5 є необґрунтованою, колегія суддів звертає увагу на те, що оцінка обґрунтованості підозри ОСОБА_5 надавалась при застосуванні щодо неї запобіжного заходу, і зазначає, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченої по суті, і вважає, що у кримінальному провадженні наявні докази, які вказують на можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих їй кримінально-карних діянь. Тому, ці доводи визнаються такими, що також не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, взявши до уваги положення ч. 1 ст. 197 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, продовживши обвинуваченій строк тримання під вартою із раніше визначеним розміром застави, на період розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 10.02.2023, включно.

-7-

Посилання захисника на необхідність застосування при розгляді апеляційної скарги практики Європейського суду з прав людини, не заслуговує на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом рішення узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 , доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення, колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.12.2022, щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді