Справа №578/887/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/127/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 05.03.2021 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із базовою середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 08.07.2020 року вироком Краснопільського районного суду Сумської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 162 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 в якій він просив вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 05.03.2021 року, скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162 та ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 08.07.2020 року, більш суворим за цим вироком, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, ОСОБА_9 зараховано частково відбуте покарання - позбавлення волі, призначене попереднім вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 08.07.2020 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з часу його затримання з 14.25 год 02.04.2020 року.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь держави 4576,52 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений вказував про суворість призначеного йому судом покарання 4 роки позбавлення волі та про безпідставне стягнення з нього на користь держави 1307,52 грн процесуальних вират, за експертизу по епізоду злочину, свою вину в якому вважав не доведеною. Крім цього, стверджував, що існували підстави для застосування йому ст. 69 КК України, зокрема його захворювання на слух (глухуватість), у зв`зку з яким він був позабвлений можливості сприймати судовий розгляд і не знав про строк покарання, який йому визначив суд. Тому, просив вирок переглянути, а при його перегляді забезпечити його слуховим апаратом.

Інші учасники кримінального провадження прокурор, захисник та потерпілі апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_9 , маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість за умисні корисливі злочини, на шлях виправлення не став та скоїв нові умисні корисливі злочини за наступних обставин.

1. У період часу з 12.09.2019 до 27.10.2019 року близько 21.00 год. (точні дата та час не встановлені) ОСОБА_9 проник на територію подвір`я належного ОСОБА_10 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом злому запірних пристроїв вхідних дверей, проник до приміщення господарської будівлі (сараю), звідки умисно, таємно, повторно викрав: велосипед «Україна», вартістю 600 гривень, сітку «рабиця» довжиною 10 м. вартістю 491 грн., пральну машину «Мрія», вартістю 500 грн., два електродвигуни потужністю 1,4 кВт вартістю 1000 грн., поливний шланг довжиною 90 м., вартістю 2144,70 грн., а всього на загальну суму 4735,7 грн., відповідно до висновку експерта № 19/119/11/1-991е від 16.04.2020 року, якими розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на вказану суму.

2. Крім того, 20.01.2020 року, близько 23.00 год. ОСОБА_9 через незачинену на запірні пристрої хвіртку зі сторони городу, проник на територію подвір`я домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_11 та шляхом злому запірних пристроїв, проник до господарської будівлі вказаного домоволодіння, а потім до її підвального приміщення, звідки умисно, таємно, повторно викрав: консервований вишневий компот 6 л. у двох скляних герметично закритих банках по 3 літри кожна, 2019 року виготовлення, вартістю 120 грн.; консервовані цілі помідори 6 л. у двох скляних герметично закритих банках по 3 літри кожна, 2019 року виготовлення, вартістю 100 грн., консервовані цілі огірки у одній скляній герметично закритій банці 3 літри, 2019 року виготовлення, вартістю 55 грн, якими розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальні збитки, згідно висновку товарознавчої експертизи Сумського відділення ХНДІСЕ № 928 від 27.07.2020 на загальну суму 275 грн.

3. Також, у період з 16.02.2020 до 21.02.2020 року (точна дата не встановлена) близько 22.00 год. ОСОБА_9 проник на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 , де, шляхом злому запірних пристроїв вхідних дверей проник до приміщення житлового будинку, звідки умисно, таємно, повторно викрав: алюмінієву каструлю об`ємом 20 л. з двома ручками та кришкою, вартістю 500 грн., алюмінієву каструлю об`ємом 20 л. без кришки, вартістю 400 грн, бензопилу марки «Тайга», вартістю 1900 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_12 матеріальні збитки, відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-1328е від 20.05.2020 на загальну суму 2800 грн.

4. Крім цього, 25.02.2020 року, близько 23.00 год. ОСОБА_9 проник на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_5 та шляхом розбиття шибки вікна проник до господарського приміщення вказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, повторно викрав двох кролів вартістю, відповідно до висновку товарознавчої експертизи №19/119/11/1-1503е від 16.06.2020 року 827 гривень, якими розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_13 матеріальні збитки на вказану суму.

5. У період з 01.03.2020 по 05.03.2020 року (точна дата не встановлена), близько 22.00 год. ОСОБА_9 проник на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_5 , де шляхом розбиття шибки вікна проник до житлового будинку, звідки умисно, таємно, повторно викрав бензопилу «Урал», вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/1/1-1504 від 12.06.2020 року 1120 грн, якою розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_14 матеріальні збитки на вказану суму.

6. Близько 23.30 год. 08.03.2020 року ОСОБА_9 проник на територію подвір`я домоволодіння ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_6 , де з бесідки умисно, таємно, повторно викрав: мобільний телефон Fly моделі FF179 чорного кольору, вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-1505е від 15.05.2020 208 грн, та карту пам`яті microSD Kingston, вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи №19/119/11/1-1651 е від 07.07.2020 - 141, 00 грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальні збитки на суму 349 грн.

7. Крім цього, 21.03.2020 року, близько 12.00 год. ОСОБА_9 , в порушення гарантованого ст.30 Конституції України права на недоторканість житла та іншого володіння, тобто діючи з прямим умислом, без дозволу власниці господарства, шляхом перелазу через паркан, проник спочатку до подвір`я, а потім, шляхом пошкодження вікна житлового будинку, проник рукою до його середини та відчинив зачинені запірні пристрої вхідних дверей, після чого незаконно проник до житлового будинку, що належить ОСОБА_16 та розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали, просили вирок суду першої інстанції, скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вимог апелянта, вирок суду першої інстанції він просив скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд. Зокрема, в апеляційній скарзі обвинувачений був не згодний з тим, що:

- призначене йому судом покарання суворе, суд безпідставно не застосував ст. 69 КК України;

- суд безпідставно стягнув з нього на користь держави 1307,52 грн судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою провину по 1 та 3-6 епізодам у зв`язку з чим судове провадження за цими епізодами здійснювалось відповідно ч.3 ст. 349 КПК України.

По епізодам № 2 та № 7 обвинувачений вину не визнавав, однак її, з урахуванням проаналізованих судом першої інстанції доказів, суд визнав доведеною. В апеляційній скарзі обвинувачений факт доведення його вини в цій частині не оскаржував.

Враховуючи викладене, колегія суддів дає аналіз скарги обвинуваченого в межах заявлених ним вимог, тобто в частині призначеного йому покарання та в частині стягнення з нього на користь держави судових витрат, що узгоджується зі ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Під час вирішення питання про призначення покарання ОСОБА_9 , у відповідності до положень ст. 50, 65 КК України суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, скоїв кримінальний проступок та злочини, які згідно зі статтею 12 КК відносяться до категорії тяжких, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, є особою без визначеного місця проживання та веде антигромадський спосіб життя, не має соціальних зв`язків (т.2 а.с.100), на обліку у лікаря нарколога не перебуває; за висновком судово психіатричного експерта № 145 від 13.07.2020 на час скоєння кримінальних правопорушень виявляв ознаки Легкої розумової відсталості (легка дебільність), не виявляв ознак якого небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також судом було встановлено, що за своїм психічним станом ОСОБА_9 виявляє ознаки Легкої розумової відсталості (легка дебільність), однак може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; за своїм психічним станом ОСОБА_9 міг давати покази і його участь у судових засіданнях була доцільною (т.2 а.с.91-94).

До пом`якшуючих покарання ОСОБА_9 обставин, суд першої інстанції відніс: активне сприяння розкриттю злочинів по п`яти епізодам, оскільки він як під час проведення досудового розслідування, так і суду повідомляв обставини скоєного, які відповідали дійсності.

Водночас, суд першої інстанції не погодився з такою пом`якшуючою покарання обставиною як щире каяття, з огляду на його формальний характер, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_9 просив у потерпілих пробачення, під час судового розгляду в суді першої інстанції, не дивлячись на наявність в залі суду потерпілого ОСОБА_11 . ОСОБА_9 не висловив йому свого жалю стосовно вчиненого та не просив пробачення. Зазначав, що відшкодувати матеріальні збитки потерпілим не має можливості через скрутне матеріальне становище. І тому, таке ставлення винної особи до вчинених ним порушень та його поведінка після вчинення злочинів, на перконання суду першої інстанції, вказують на те, що в даному випадку відсутня така пом`якшуюча покарання обставина, як щире каяття, з чим колегія суддів, за встановлених обставин, також погоджується.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , згідно ст. 67 КК України, судом першої інстанції, не встановлено.

Також, суд першої інстанції не вбачав підстав і для визнання обтяжуючою обставиною «рецидив злочинів» (пункт 1 частина перша статті 67 КК), як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки, як роз`яснено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та його правові наслідки», що віднайшов своє відображення у т.ч. в постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 листопада 2019 року у справі № 658/4172/17, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за частиною четвертою статті 67 КК, суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги зазначені конкретні обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому правильно призначив ОСОБА_9 в межах санкцій: за ч.1 ст.162 КК України покарання у виді обмеження волі; за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі. Крім цього, суд правильно, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначив ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що цим вироком ОСОБА_9 засуджується за кримінальні правопорушення, які вчинив до постановлення та набрання законної сили вироком Краснопільського районного суду Сумської області від 08.07.2020 року, а тому остаточне покарання йому необхідно призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України. При цьому, в строк остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання, ОСОБА_8 необхідно зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком, за правилами ст. 72 КК України.

З вказаними мотивами прийнятого судом першої інстанції рішення погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції та доводи обвинуваченого, про наявність підстав для застосування положень ст.69 КК України, вважає безпідставними, оскільки мотиви апеляційних вимог не відповідають засадам призначення покарання на підставі даної норми.

Як зазначено вище, покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності пом`якшуючих покарання обставин, а і істотно знижуючих ступінь тяжкості вчиненого, що мають існувати і сукупності та взаємозв`язку.

Під час судового розгляду було встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 активне сприяння у розкритті злочинів, по окремих епізодах, що в свою чергу не вказує про наявність істотно знижуючих ступінь тяжкості вчинених злочинів обставин.

Більше того, ні обвинуваченим ні захисником не було наведено таких обставин і в ході апеляційного розгляду справи, а посилання обвинуваченого на вади слуху, самі по собі не можуть впливати на вид і міру призначеного йому покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не становитиме надмірного тягаря для нього, сприятиме досягненню балансу між інтересами суспільства та особою винного, що відповідає позиції Європейського Суду з прав людини, яку сформовано у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), відповідно до якої «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Тому, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, характер і кількість їх вчинення та відомості про особу обвинуваченого, який вже не вперше притягується до кримінальної відповідальності, вперто не стає на шлях виправлення та знову притягується до відповідальності за вчинення злочинів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги та пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання шляхом застосування ст. 69 КК України, а тому в задоволенні таких вимог відмовляє.

Також колегія суддів вважає безпідставними і доводи обвинуваченого в частині безпідставного стягнення з нього судом на користь держави процесуальні витрати, оскільки відповідно до ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню в дохід Державного бюджету України документально підтверджені процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз: за висновками експертів №19/119/11/1-991е від 16.04.2020 року в розмірі 653, 80 грн. №19/119/11/1-1328е від 20.05.2020 року у в розмірі 653, 80 грн., №19/119/11/1-1504е від 12.06.2020 року в розмірі 490, 35 грн. №19/119/11/1-1505е від 15.06.2020 року в розмірі 490, 35 грн. №19/119/11/1-1651е від 07.07.2020 року в розмірі 490, 35 грн., №19/119/11/1-1503е від 16.06.2020 року в розмірі 490, 35 грн., № 928 від 27.07.2020 року в розмірі 1307, 52 грн., а всього на загальну суму 4576 грн. 52 коп. за кодом класифікації доходів 24060300 «Інші надходження», що правильно встановлено судом першої інстанції.

Обгрунтованих підсав для звільнення обвинуваченого від сплати вказаних витрат ні обвинуваченим ні стороною захисту не вказано.

Враховуючи встановлене, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 05.03.2021 року, відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_9 , який тримається під вартою, з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4