В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004332 від 03.05.2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

представника потерпілої ОСОБА_22 ,

захисників ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_13 , 02 травня 2018 року, о 23 годині 30 хвилин, перебував за адресою: м. Київ, вул. Шалетт, 5-А, де побачив раніше незнайому ОСОБА_21 , у цей момент, в останнього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_13 направився до під`їзду № 1, куди заходила ОСОБА_21 . Увійшовши до під`їзду будинку, ОСОБА_13 схопив останню за руку, та погрожуючи фізичною розправою, подолав волю до її супротиву, після чого, піднявшись на 3-й поверх того ж під`їзду, ОСОБА_13 відібрав у ОСОБА_21 мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 3000 гривень, та грошові кошти у розмірі 350 гривень.

Довівши свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_13 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, в ході реалізації злочинних намірів, у ОСОБА_13 раптово виник умисел на задоволення своєї статевої пристрасті, у зв`язку з чим він запропонував ОСОБА_21 добровільно вступити з ним в статеві зносини, але остання відмовила.

Продовжуючи реалізацію раптово виниклих злочинних намірів, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди нормальному моральному та фізичному становленні ОСОБА_21 , діючи умисно, схопив останню за волосся та схилив додолу, тим самим подолавши волю до супротиву, після чого розстібнув бюстгальтер та руками торкався до грудей ОСОБА_21 , в подальшому, ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_21 розстібнув замок на штанах, оголивши свій статевий член, та розуміючи свою протиправну сексуальну поведінку, наказав ОСОБА_21 взяти його статевий член в ротову порожнину, але остання почала чинити активний опір, у зв`язку з чим ОСОБА_13 самостійно примусово помістив свій статевий член до ротової порожнини ОСОБА_21 , проти волі останньої, та почав виконувати поступові рухи головою ОСОБА_21 , тримаючи рукою її за волосся, висловлюючи при цьому погрози. Внаслідок вказаних статевих зносин, у присутності ОСОБА_21 , у ОСОБА_13 еяколяція не відбулася.

Довівши свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_13 , зберігаючи при собі викрадене у ОСОБА_21 майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 02 травня 2018 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 побачив раніше невідому ОСОБА_20 , що заходила до під`їзду будинку, та яка при собі мала мобільний телефон марки «Мейзу». У цей момент в останнього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи, що його дії є відкритими, ОСОБА_13 піднявся на 4 поверх в слід за ОСОБА_20 , де позаду схопив її за шию, та почав утримувати, тим самим подолавши волю останньої до супротиву. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_13 , вирвав з руки ОСОБА_20 мобільний телефон марки «Мейзу», вартістю 6000 гривень.

Довівши свої злочинні наміри до кінця, ОСОБА_13 , зберігаючи при собі викрадене у ОСОБА_20 майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 , показав суду, що 02 травня 2018 року вдень, він перебував за місцем проживання, пізніше він вийшов з будинку, та попрямував до метро «Дарниця» в зал ігрових автоматів, де постійно грав в азартні ігри, при собі мав 85 гривень, виграв 250 гривень, 50 гривень програв, 200 гривень залишив собі. В залі ігрових автоматів перебував приблизно до 22 години 00 хвилин, в цей час, йому зателефонував його знайомий на прізвище ОСОБА_27 , та запропонував піти прогулятись в бік ринку Юність, оскільки там у нього була призначена зустріч, на що він погодився, та запитав де вони зустрінуться, на що останній повідомив, що біля закинутого дитячого садочку по вулиці Попудренка. В подальшому вони зустрілися біля дитячого садочку, поговорили, після чого направилися в сторону вулиці Малишка,через парк та ресторан «Диканька», зайшли до магазину «Фора», потім пішли в бік ринку. Коли вони дійшли до перехрестя, декілька хвилин розмовляли, після чого знайомий ОСОБА_27 пішов в бік трамвайних колій, в цей час, поруч проїздив автомобіль працівників патрульної поліції, які помітивши його, здали назад, та зупинились біля нього. З автомобіля вийшли працівники поліції, які попросили його пред`явити документи, він надав водійське посвідчення, після чого вони повідомили по рації, що він підходить під орієнтування особи, яка вчинила злочин. Через короткий проміжок часу під`їхала машина, з якої вийшла ОСОБА_21 , яка вказала на нього, та сказала, що я вчинив грабунок, при цьому зазначила «це він, тільки переодягнув штани», після чого вона розплакалась, він не зрозумів, що відбувається, після чого його посадили в автомобіль, та повезли в сусідній двір, де на лавці сиділа ОСОБА_20 , працівники поліції відкрили вікно, та спитали останню «це він?», на що вона відповіла «ні, не він, був інший», після чого його відвезли у райвідділ поліції, де його почали допитувати, казали підписати документи, які він підписав, оскільки працівники поліції повідомили, що це тільки формальність, тому він бігло прочитав те, що підписував. Зокрема, зазначив, що у той день він був одягнений у чорні сандалі, світлі джинси, синю кофту із надписом «Найк» на грудях і в картузі.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх недопустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо не визнання своєї провини у скоєні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 153 КК України, його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами, а також показаннями потерпілих та свідків, які попереджались про кримінальну відповідальність.

Зокрема, допитана у судовому засіданні, у порядку ст. .353 КПК України, потерпіла ОСОБА_20 суду показала, що в травні 2018 року, близько 23 години, вона поверталась додому з роботи на АДРЕСА_2 , біля будинку вона відчула, що позаду неї йде незнайомий чоловік, коли вона зайшла до під`їзду, він одразу зайшов за нею, та піднімався за нею по сходах на четвертий поверх, коли він до неї наблизився, вона запитала в нього навіщо він за нею іде, після чого біля квартири, він раптово схопив її за шию лівою рукою, після чого вирвав мобільний телефон, де саме він в неї знаходився, вона не пам`ятає, вона почала кричати, після чого незнайомий чоловік почав тікати вниз по сходах, а вона побігла до сусіда, який на її крик вийшов з квартири, яка розташована поверхом нижче, та з його мобільного телефону вони викликали працівників поліції. На той цей чоловік був одягнений у кофту з капюшоном, на голові були сонцезахисні окуляри, які він загубив коли тікав, та які вона підняла на сходах. Коли приїхали працівники поліції, вони разом їздили навколо будинків та намагалися знайти цього чоловіка. Пізніше вона поїхала до райвідділу, де надавала покази та проводилось впізнання. Оскільки в під`їзді було гарне освітлення, вона бачила обличчя, погляд та зовнішній вигляд цього чоловіка, добре запам`ятала його, та під час проведення впізнання та в судовому засіданні в обвинуваченому ОСОБА_13 впізнає цього чоловіка, який викрав в неї мобільний телефон. Поданий нею цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Допитана у судовому засіданні, у порядку ст. 353 КПК України, потерпіла ОСОБА_21 суду показала, що в травні 2018 року, вона поверталась додому, за адресою: АДРЕСА_3 , з магазину, де купувала продукти, близько 23-24 години. Вона підійшла до дверей під`їзду, та відчинила двері магнітним ключем, зайшла до під`їзду, та раптово за нею зайшов невідомий чоловік. Коли вона піднімалась сходами на другий поверх, він схопив її за руку, потягнув вище по сходах, після чого відібрав у неї мобільний телефон, який вона тримала у руці, та наказав їй робити все, що він скаже, вона злякалася, оскільки в нього в руках була якась пляшка, вона намагалася робити все те, що він говорив, та боялася кричати, тому що цей чоловік знав, що вона йде на третій поверх, оскільки запитав куди вона йде, на що вона відповіла, що начебто іде до подруги, яка мешкає на 3 поверсі, оскільки хвилювалася за своїх рідних, після чого він змусив її встати на коліна та помістити його статевий орган до ротової порожнини, після чого потягнув її вище по сходах та почав її домагатися, розстібнув бюстгальтер, та торкався її грудей, після чого помістив свій статевий орган до її ротової порожнини, після чого їй стало погано, він наказав їй мовчати, схопив її за руку та повів до виходу з під`їзду. Коли він відчинив двері, вона вирвалась та вибігла з під`їзду, почала тікати та кричати про допомогу. В цей момент він втік, адже з будинків почали виходити люди, які в подальшому викликали поліцію. Вона бачила обличчя та зовнішній вигляд цього чоловіка, добре запам`ятала, що він був в кепці та темному одязі, в обвинуваченому ОСОБА_13 впізнає чоловіка, який вчинив відносно неї сексуальне насильство та викрав мобільний телефон. Після надання на пропозицію суду відповідей на запитання по суті пред`явленого обвинувачення, відмовилася відповідати на усі запитання сторони захисту, посилаючись на вимоги ст. 63 Конституції України.

Допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_28 , який є працівником поліції, суду показав, що 02 травня 2018 року, у вечірній час доби, він перебував у складі групи швидкого реагування, разом з колегою отримав від чергового орієнтування на особу, яка вчинила грабіж, та здійснюючи патрулювання, помітили двох чоловіків, прикмети одного з них співпадали з орієнтуванням, а саме не бритий, в кепці, родинка на обличчі. Вони зупинили цього чоловіка, який помітно нервував, та не зміг чітко пояснити куди він направляється, встановили його особу, він представився ОСОБА_13 , після чого провели поверхневу перевірку. З особливих прикмет добре запам`ятав наявність родинки на обличчі, яка була однією з прикмет орієнтування. Після цього вони викликали на місце події слідчо-оперативну групу, та по приїзду слідчого, на його вказівку, відвезли ОСОБА_13 до райвідділу. Щодо даного затримання він звертався з відповідними рапортами на ім`я начальника Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві. Які речі було виявлено у ОСОБА_13 під час затримання не пам`ятає, оскільки минуло багато часу.

Допитаний у судовому засіданні, у порядку ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_29 , який є працівником поліції, показав, що 02 травня 2018 року, він, разом зі старшим екіпажу ОСОБА_28 , та водієм, прізвище він не пам`ятає, перебували на чергуванні в групі швидкого реагування в Дніпровському районі м. Києва. Від чергового вони отримали орієнтування та інформацію про чоловіка, який вчинив грабіж. Відпрацьовуючи дане орієнтування за відповідними прикметами, ними було виявлено чоловіка біля ринку «Юність», який помітно хвилювався, в подальшому було встановлено, що це ОСОБА_13 . Після встановлення особи та проведення поверхневої перевірки, вони викликали СОГ. Після цього вони доставили затриманого до райвідділу, де він побачив потерпілу ОСОБА_21 , яка повідомила, що крім викрадення телефону, чоловік вчинив відносно неї сексуальне насильство. Які саме були прикмети орієнтування та чи була потерпіла присутня під час затримання не пам`ятає, оскільки минуло багато часу.

Також, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено, що обставини регламентовані ст. 91 вказаного Кодексу, є дійсними та доведеними у повній мірі.

Дані, регламентовані ст. 91 КПК України, встановлені також і з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 521/11693/16-к, а саме: судом встановлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як-то:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0004332 (том 5 а.п. 219-220);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.05.2018 року, згідно якого було прийнятно усну заяву від ОСОБА_21 про те, що 02.05.2018 року, близько 23 години 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_3 , в 1-му під`їзді на 2-3 поверсі, невідомий чоловік забрав мобільний телефон «Самсунг», 350 гривень, пакет з продуктами, при цьому сексуально домагався (том 5 а.п. 221);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.05.2018 року, згідно якого було прийнятно усну заяву від ОСОБА_20 про те, що 02.05.2018 року, близько 22 години 00 хвилин, за адресою: АДРЕСА_2 , на 4 поверсі біля кв. 38, невідомий чоловік викрав мобільний телефон марки «Мейзу» (том 5 а.п.222);

- протокол огляду місця події від 03.05.2018 року та ілюстративна таблиця до протоколу, згідно якого об`єктом огляду є приміщення 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 . Вхідні двері до приміщення під`їзду вироблені з металу та обладнані домофонним замком. При вході до приміщення виявлено сходи, які ведуть до п`ятого поверху. В під`їзді здійснюється електричне освітлення. На підлозі міжсходинкового майданчику, що розташований між першим та другим поверхами виявлено пляшку з-під пива «Бердичівське», об`ємом 0,5 л. При обробленні даної пляшки дактилоскопічним порошком виявлено 6 слідів папілярних узорів. В ході ОМП та обстеження прилеглої території слідів злочину, а також відеофіксуючих пристроїв, що могли зафіксувати подію злочину та особу, яка його вчинила, виявлено не було (том 6 а.п.13-16);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2018 року, та додаток до нього, за участю потерпілої ОСОБА_21 , згідно якого остання повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин за рисами обличчя, одягом, виразом обличчя, зростом та кольором шкіри, та на запитання чи впізнає вона серед пред`явлених їй осіб, заявила, що впізнає особу під номером 3 за зростом, шкірою та рисами обличчя. Згідно даного протоколу особа під номером 3 є ОСОБА_13 (том 6 а.п.17-20);

- висновок експерта №10-1/1061 від 05.09.2018 року, згідно якого на наданому на дослідження змиві зі статевого члена ОСОБА_13 (об`єкт № 2) виявлено клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. На поверхні наданого на дослідження лобкового волосся ОСОБА_13 (об`єктах №3) виявлено поодинокі клітини з ядрами, сперматозоїдів не виявлено. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_13 (об`єкт №2) (таблиця 1.1 додаток 1). Генетичні ознаки (ДНК-профіль) поодиноких клітин з ядрами, виявлених на поверхні лобкового волосся ОСОБА_13 (об`єкт №3) встановити не вбачається за можливе у зв`язку із надзвичайно низьким вмістом ДНК у даному об`єкті, якого недостатньо для проведення ідентифікаційного аналізу. Встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_21 (об`єкт №1) (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_13 (об`єкт № 2) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_21 (об`єкт №1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у клітинах з ядрами, виявлених у змиві зі статевого члена ОСОБА_13 (об`єкт №2) та зразку букального епітелію потерпілої ОСОБА_21 (об`єкт №1) складає 1,19 х 10-33. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 8,40 х 1032 осіб (том 6 а.п.21-35);

- протокол огляду місця події від 02.05.2018 року, згідно якого об`єктом огляду є приміщення під`їзду № 3 будинку АДРЕСА_2 , а саме міжсходинковий майданчик, що розташований на 4-му поверсі. На майданчику здійснюється електричне освітлення. Підхід до майданчику здійснюється сходами. На ділянці по місцевості вхідні двері до квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Вхідні двері до квартири АДРЕСА_5 вироблені з металу та обладнані вхідним замком, який на момент огляду був неушкоджений. В ході огляду місця події та обстеження прилеглої території слідів злочину та відеофіксуючих пристроїв, що могли зафіксувати подію злочину та особу, яка його вчинила, виявлено не було (том 6 а.п. 36-37);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2018 року та додаток до нього, за участю потерпілої ОСОБА_20 , згідно якого остання повідомила, що може впізнати особу, яка вчинила відносно неї злочин, та на запитання чи впізнає вона серед пред`явлених їй осіб, заявила, що впізнає особу під номером 2 за рисами обличчя, поглядом, очима, вона впевнена, що саме ця особа викрала в неї мобільний телефон. Згідно даного протоколу особа під номером 2 є ОСОБА_13 (том 6 а.п.38-41);

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.05.2018 року, складений слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_30 у приміщенні ВП-2 управління Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві про те, що 02.05.2018 року о 23 годині 40 хвилин було затримано ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (том 6 а.п.48-50);

- постанова про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 03.05.2018 року, згідно якої прокурор Київської місцевої прокуратури №4 (Дніпровської окружної прокуратури м. Києва) ОСОБА_16 постановив відібрати зразки змивів зі статевого члена та, в разі наявності, отримання зразків лобкового волосся ОСОБА_13 для проведення експертизи, відібрати зразки букального епітелію в потерпілої ОСОБА_21 для проведення експертизи (том 6 а.п.51);

- протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 04.05.2018 року, згідно якого було відібрано зразки букального епітелію у ОСОБА_21 з ротової порожнини ватним тампоном (том 6 а.п.52);

- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 03.05.2018 року, згідно якої матеріали досудового розслідування у кримінальних провадженнях №0004332, №0004355 та №0004368 об`єдано в одне провадження, яке зареєструвати в ЄРДР за №0004332 (том 6 а.п.59-60).

Крім того, судом досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_13 (том 6 а.п. 42-47) та досліджено в порядку ст. 359 КПК України в судовому засіданні відеозаписи.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив зазначені вище докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і встановив правильність збору стороною обвинувачення та закріплення кожного з них.

Крім того, жодної із передбачених законом обставин для визнання вказаних доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_13 гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Враховуючи обставини справи, спосіб, характер, поведінку та дії обвинуваченого ОСОБА_13 після відкритого викрадення майна потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , а також вчинення сексуального насильства відносно потерпілої ОСОБА_21 , свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_13 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

В судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст.ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, які були надані сторонами.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_13 та твердження сторони захисту, окремо, щодо того, що обвинувачений не має жодного відношення до вчинення даних злочинів, оскільки вони суперечать доказам, дослідженим в ході судового розгляду, повністю спростовуються вищезазначеними показаннями потерпілих та свідків і розцінює їх як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності і є обраним обвинуваченим способом захисту, а версію, висунуту обвинуваченим на свій захист, суд вважає неспроможною, яка не відповідає встановленим безпосередньо судом обставинам справи.

В той же час показання потерпілих та свідків суд вважає послідовними, оскільки, при допиті у судовому засіданні, вони давали чіткі та логічні покази, які узгоджуються між собою, деталізуючи їх, тому вони повністю відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Суд розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку в кримінальному провадженні.

Щодо розбіжностей, на думку захисника, у показаннях потерпілих та свідків з приводу обставин вчинення злочинів та затримання підозрюваного, суд вважає їх не суттєвими з урахуванням тривалого часу, що минув з моменту вчинення злочину, що підтверджено в судовому засіданні в тому числі самими свідками ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .

Таким чином, на думку суду, обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, в ході судового розгляду встановлено не було.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

З метою реалізації передбачених законом прав учасниками судового провадження, судом було задоволено клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до речей та документів, та надано доступ до документів з можливістю отримання належним чином завіреної копії висновку експерта №8-1/1531 від 16.05.2018 року з КНДЕКЦ.

Належним чином завірену копію вказаного висновку було долучено до матеріалів кримінального провадження за клопотанням сторони захисту та досліджено у судовому засіданні.

Згідно висновку експерта № 8-1/1531 від 16.05.2018 року вбачається, що слід пальця руки з розмірами по осях 11х15 мм та слід долонної поверхні руки з найбільшими розмірами 30х15 мм, вилучені в ході ОМГ від 03.05.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , - придатнi для ідентифікації за ними особи (осіб); сліди папілярних узорів з розмірами по осях 7х12 мм, 10х16 мм, 13х21 мм, 12х15 мм, вилучені в ході ОМП від 03.05.2018 року, за адресою: АДРЕСА_3 , - непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Слід пальця руки з розмірами по осях 11х15 мм, вилучений в ході ОМП від 03.05.2018 року, за адресою: АДРЕСА_3 , не ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Відповісти в категоричній формі на питання «Чи належать дані сліди ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при порівнянні з криміналістичними обліками та дактилокартою?», відносно сліду долонної поверхні руки з найбільшими розмірами 30х15 мм, не виявляється можливим, оскільки проведення порівняльного дослідження в повному обсягу неможливе, у зв`язку з неповним відображенням підпальцевих ділянок на відтисках долонних поверхонь рук на дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Частина питання, щодо перевірки наданих на дослідження слідів папілярних узорів по криміналістичним облікам не вирішувалась, оскільки це виходить за межі компетенції судового експерта та не входить до переліку питань, які вирішує дактилоскопічна експертиза (том 6 а.п. 219-229).

Щодо даного висновку суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вказаного висновку експерта слід пальця руки з розмірами по осях 11х15 мм, вилучений в ході ОМП від 03.05.2018 року, за адресою: АДРЕСА_3 , не є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а іншою особою. Відповісти в категоричній формі на питання «Чи належать дані сліди ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при порівнянні з криміналістичними обліками та дактилокартою?», відносно сліду долонної поверхні руки з найбільшими розмірами 30х15 мм, не виявляється можливим, оскільки проведення порівняльного дослідження в повному обсягу неможливе, у зв`язку з неповним відображенням підпальцевих ділянок на відтисках долонних поверхонь рук на дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, висновок експерта №8-1/1531 від 16.05.2018 року (том 6 а.п. 219-229), хоча й отриманий у передбаченому КПК України порядку, однак не підтверджує існування чи відсутність будь-яких обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, пляшка з-під пива «Бердичівське», об`ємом 0,5 л, яку було виявлено під час огляду місця події від 03.05.2018 року, об`єктом огляду якого було приміщення 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , на підлозі міжсходинкового майданчику, що розташований між першим та другим поверхами, могла бути залишеною іншою особою, яка жодним чином не стосується події кримінального правопорушення,встановити приналежність інших 5 слідів не виявляється можливим, оскільки проведення порівняльного дослідження в повному обсязі неможливе, у зв`язку з неповним відображенням підпальцевих ділянок на відтисках долонних поверхонь рук на дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вказаний висновок є неналежним доказом та не приймається судом до уваги.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом висновок експерта №10-1/1061 від 05.09.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Також прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Згідно з ч. 11 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Законодавством встановлено процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися із доказами (в тому числі, речовими доказами) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

На орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони.

Із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.07.2018 року вбачається, що стороні захисту були відкриті матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004332, підозрюваному ОСОБА_13 та захиснику ОСОБА_31 був вручений реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому, зокрема, було зазначено про визнання та приєднання до кримінального провадження постанови про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 03.05.2018 року, протоколів відібрання біологічних зразків, а також ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року про проведення молекулярної експертизи у даному кримінальному провадженні, тобто стороні захисту було відомо про проведення такої експертизи.

Крім того, суд звертає увагу і на те, що захисник - адвокат ОСОБА_26 був призначений для здійснення захисту за призначенням у даному кримінальному провадженні вже на стадії судового розгляду (долучення та дослідження матеріалів кримінального провадження), сторона захисту не була позбавлена можливості ознайомитися із цими доказами, судові засідання у даному кримінальному провадженні було неодноразово відкладено для надання такої можливості захиснику до їх долучення до матеріалів кримінального провадження.

Беручи до уваги те, що кримінальний процесуальний закон чітко встановлює процесуальні підстави для проведення експертизи у кримінальному провадженні (ст. 242 КПК України), а у висновку експерта завжди вказується, на підставі якого рішення така експертиза проводилася, не можна говорити про те, що для сторони захисту в цілому буде неочікуваним побачити відповідний процесуальний документ, а за його відсутності в матеріалах кримінального провадження - вимагати у сторони обвинувачення відкриття такого документа.

Незважаючи на це, сторона захисту, ані до, ані під час судового розгляду, не ставила під сумнів їх існування.

Про це, зокрема, свідчать відсутність будь-яких зауважень захисника ОСОБА_31 та обвинуваченого ОСОБА_13 , та процесуальна поведінка сторони захисту під час судового розгляду.

Чинний КПК України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Дана заборона адресована суду, який згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України не має права допустити наявні в них відомості як докази, які існували на момент звернення до суду з обвинувальним актом, але не були відкриті сторонам. Проте, даний висновок експерта був отриманий стороною обвинувачення, коли обвинувальний акт вже був направлений до суду, сторона захисту ознайомившись з матеріалами кримінального провадження не заперечувала щодо долучення вказаного висновку до матеріалів кримінального провадження (правова позиція викладена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.06.2021 року у справі № 466/3141/15-к та постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.01.2019 року у справі № 463/5544/14-к).

Таким чином, з урахуванням наведеного, доводи захисника про недопустимість як доказів висновку експерта №10-1/1061 від 05.09.2018 року у цьому кримінальному провадженні є неприйнятними.

Щодо клопотання сторони захисту про визнання недопустимими доказами витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0004332, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.05.2018 року, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.05.2018 року, протоколу огляду місця події від 03.05.2018 року та ілюстративної таблиці до протоколу, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2018 року та додатку до нього, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2018 року та додатку до нього, протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.05.2018 року та протоколу отримання біологічних зразків для експертизи від 04.05.2018 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює з точки зору достовірності, належності чи допустимості кожний доказ (фактичні дані), а не джерело доказів (зокрема, документ). Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК.

При цьому КПК не містить положення про те, що будь-яке процесуальне порушення, допущене при збиранні доказів, тягне за собою безумовне визнання доказів недопустимими (як протилежність за визначенням допустимим доказам). Разом з тим, передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (частина 1 статті 87 КПК України).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Вирішуючи на підставі частини 1 статті 87 КПК питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати: (1) яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, (2) в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та (3) за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведеним в частині 2 статті 87 КПК - послатись на конкретний пункт цієї норми.

Істотне порушення прав і свобод людини - оціночне поняття кримінального процесуального права, яке не може бути визначене законодавцем, воно уточнюється і конкретизується в процесі правозастосування з урахуванням особливостей конкретної ситуації.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (правова позиція викладена у постанові ККС ВС від 25.09.2018 року у справі №210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (правова позиція викладена у постанові ККС ВС від 05.08.2020 року у справі №334/5670/18).

Відповідно до ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказу під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Статтею 290 КПК України встановлено процедуру, яка забезпечує реалізацію одного з елементів права на справедливий суд, а саме надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися з доказами кожної з них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду. З цією метою відповідно до частини 2 статті 290 КПК відкриття має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право на достатній час і можливості для підготовки до розгляду. Таким чином, порушення вимог статті 290 КПК має розглядатися з погляду забезпечення для сторін такої можливості.

На думку суду, коли сторона вимагає визнати певні докази недопустимими посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й переконати, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і це не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона, крім іншого, має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення, і скористалася можливостями, наданими їй іншою стороною та/або судом.

Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо доказів не буде або буде не в повному обсязі відкрито на стадії завершення досудового розслідування, скільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації.

Принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст.290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №13-43кс19).

У даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення відкрила матеріали досудового розслідування і сторона захисту мала можливість з ними ознайомитися. У зв`язку з тим, що захисник ОСОБА_23 , 26.07.2018 року не мала можливості прибути для розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, слідчий призначив обвинуваченому ОСОБА_13 , відповідно до статті 53 КПК України, захисника ОСОБА_31 для надання правової допомоги під час цієї процесуальної дії. Цього ж дня обвинувачений у присутності захисника ознайомився з матеріалами кримінального провадження, отримав копію обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, що підтверджується відповідними розписками. При цьому жодних зауважень у протоколі надання доступу до матеріалів досудового розслідування ані захисником, ані підозрюваним висловлено не було.

Надалі, під час судового розгляду, захист обвинуваченого здійснювали захисники за договором, а пізніше, за клопотанням обвинуваченого, захисник з Центру надання безоплатної правової допомоги. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, усі захисники, що здійснювали захист обвинуваченого під час судового розгляду були ознайомлені з матеріалами досудового розслідування.

Розгляд кримінального провадження був розпочатий 02.08.2018 року та тривав до 09.12.2022 року, протягом усього цього часу судом неодноразово вживались заходи щодо забезпечення стороні захисту додаткової можливості для підготовки до захисту.

Враховуючи ці обставини, суд не має підстав вважати, що відсутність захисника ОСОБА_23 , яка в подальшому припинила здійснювати захист обвинуваченого ОСОБА_13 , та присутність захисника, залученого для окремої процесуальної дії, під час ознайомлення обвинуваченого з матеріалами досудового розслідування, істотним чином порушило права сторони захисту на належну підготовку до розгляду, адже у кожного захисника надалі було достатнього часу і можливостей для ознайомлення з цими матеріалами (правова позиція викладена у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.06.2022 року у справі №631/246/19).

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_13 та наявність в його діях складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.153 КК України.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к.

Зокрема, суд враховує, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_13 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати також як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України і норм КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, та за ч.1 ст.153 КК України (в редакції закону, який діяв на момент вчинення злочину) як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Водночас, суд враховує, що у справі «Ізмайлов проти росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_13 суд враховує відповідно до ст.ст. 65-67 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_13 , відповідно до ст.ст. 66-67 КК України судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_13 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується, його стан здоров`я, спосіб життя, не одружений, на даний момент офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається; ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію та виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочини; суспільна небезпечність одного з них, який передбачений розділом IV Особливої частини КК України "Кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи"; обставини вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до вчиненого; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання у межах санкцій ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 153 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого ОСОБА_13 , суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_13 термін його попереднього ув`язнення - з 02.05.2018 року.

Потерпілою ОСОБА_20 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_13 матеріальної шкоди у розмірі 6000 гривень та 20000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_20 , посилається на те, що внаслідок вчинення даного злочину в неї було викрадено мобільний телефон, який не був їй повернутий, що завдало їй матеріального збитку у розмірі 6000 гривень. Крім того, в обгрунтування моральної шкоди потерпіла зазначає, що даним злочином було порушено її право власності, більше доби з часу вчинення правопорушення вона не могла користуватися усіма благами та перевагами, які надає їй мобільний телефон. Зокрема, оперативність у вирішенні всіх необхідних побутових та службових потреб, обмеження у спілкуванні з рідними та друзями. В момент нападу вона пережила сильний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я та життя, тому просить відшкодувати їй моральну та матеріальну шкоду.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою ОСОБА_20 цивільного позову, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням іншим обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц).

На підставі викладеного, суд виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі, позовні вимоги щодо моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_20 підлягають частковому задоволенню.

Процесуальні витрати згідно матеріалів кримінального провадження складають 6732 гривень 36 копійок за проведення судової молекулярно-генетичної експертизи у кримінальному провадженні №0004332 (висновок експерта 10-1/1061 від 05.09.2018 року). Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 100, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_13 визнати винуватим за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.153 КК Українт та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 153 КК України - 5 (років) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України - 6 (шість) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_13 за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з моменту його затримання - з 02.05.2018 року, зарахувавши попереднє ув`язнення в строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_20 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_20 завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок та моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 6732 (шість тисяч сімсот тридцять дві) гривні 36 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя