Справа № 571/151/17
Провадження № 1-кп/565/21/23
У Х В А Л А

28 лютого 2023 року м.Вараш

Колегія суддів Кузнецовського міського суду Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області клопотання захисника про визнання доказів недопустимими у кримінальному провадженні № 0000630 від 14.09.2015 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, п.7 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а:

В провадженні Кузнецовського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Під час судового розгляду від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом повідомлення від 23.01.2017 про зміну раніше повідомленої ОСОБА_6 підозри за ч.4 ст.296, п.7 ч.2 ст.115 КК України, в порядку ч.2 ст.89 КПК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що 23.01.2017 ОСОБА_6 слідчим - начальником СВ Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні №0000630 від 14.09.2015, при цьому, незважаючи на те, що з 23.09.2015 у кримінальному провадженні приймав участь захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 повідомлено без його участі, чим було порушено право ОСОБА_6 , який на той час мав статус підозрюваного, на захист.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , позицію якого розділив його підзахисний обвинувачений ОСОБА_6 , просив суд задовольнити клопотання, вбачаючи достатні підстави для визнання повідомлення слідчого від 23.01.2017 про зміну раніше повідомленої підозри очевидно недопустимим доказом через порушення права підозрюваного на захист.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив міркування про відсутність підстав для задоволення внесеного клопотання.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані); матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; висновки ревізій та акти перевірок. Матеріали, в яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», за умови відповідності вимогам цієї статті, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Згідно зі ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтями 278-279 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Зміст вищезазначених норм свідчить про те, що повідомлення особі про підозру, а також повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні не є доказом у розумінні ст.ст.84, 99 КПК України, натомість є процесуальним рішенням слідчого, прийнятим за наявності, на думку слідчого, достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому вручення такого процесуального рішення здійснюється у день його складення, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Натомість за змістом ст.ст.84, 86, 89 КПК України, питання очевидної недопустимості документів вирішується судом у разі, якщо ці документи відповідають критеріям процесуального джерела доказів, тобто містять фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Отже, питання недопустимості доказів, у тому числі очевидної, не можуть вирішуватись судом стосовно повідомлення особі про підозру чи про зміну раніше повідомленої підозри.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.84, 86, 89, 99, 276-279, 369, 371-372 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про визнання очевидно недопустимим доказом повідомлення начальника СВ Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 від 23.01.2017 про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні № 0000630 від 14.09.2015 за ч.4 ст.296, п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3