Справа № 183/6349/22
№ 1кп/183/776/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000526 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанськ Луганської області, громадянки України, з повною середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за контрактом, оператора відділення засекреченого зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

Старший солдат ОСОБА_5 , з 07.07.2019 року відповідно до наказу №200 командира військової частини НОМЕР_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця 1 мотопіхотного відділення з мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону та наказом №200 командира військової частини НОМЕР_1 переведена на посаду оператора відділення засекреченого зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 .

Так,старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаною суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 26 лютого 2022 року, усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішила не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та тимчасово ухилитися від військової служби у Збройних силах України.

З цією метою, 26 лютого 2022 року старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, в умовах воєнного стану, порушила вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишила місце служби, а саме місце постійної дислокації частини у АДРЕСА_2 .

Цього ж дня, старший солдат ОСОБА_5 , діючи з метою ухилитись від військової служби, поїхала до АДРЕСА_3 , де проводила час та займалась справами, не пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби тобто фактично ухилилась від військової служби до моменту поки 26.03.2022 року добровільно не повернулась до тимчасового пункту дислокації військової частини в АДРЕСА_4 .

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину свою визнала повністю та показала, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винною у пред`явленому обвинуваченні. Також додала, що вона дійсно 26.02.2022 року залишила місце служби. Повернулася у березні 2022 року. Перебувала у м. Кропивницькому, виїхала з дітьми в умовах загальної евакуації, бо їх обстрілювали градами. Вона сама з АДРЕСА_2 вони з дітьми вийняли квартиру. 24.03.2022 року вона повернулася на службу, оскільки її старша донька з м. Харькова виїхала у м. Львів, куди забрала дітей. Зазначила, що на даний час продовжує військову службу. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченою ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини, без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану (крім строкової служби), доведена в повному обсязі, і її умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_5 вчинила тяжкий злочин.

Однак, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає її щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; активне сприяння розкриттю кримінального провадження.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, свою вину визнала повністю, розкаялась у вчиненому, у лікарів на обліку не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжує і надалі проходити військову службу в лавах ЗСУ.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченої та її ставлення до вчиненого, наявності кількох пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу за вказаний злочин, а також, призначивши остаточне покарання, застосувавши ст. 58 КК України, враховуючи, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем призваною на військову службу за контрактом.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді службового обмеження буде необхідним та достатнім для виправлення засудженої і запобігання вчинення нею нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити їй покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України ОСОБА_5 замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на службове обмеження на строк 1 (один) рік з відрахуванням 15 відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1