Справа № 314/351/23
Провадження № 1-кс/314/86/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізької області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000067, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

за участю слідчого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про арешт майна.

Згідно з матеріалами клопотання, 26.01.2023 до Відділення поліції № 2 Запорізького РУП надійшло повідомлення від заступника начальника ВЗУ СД ГУПН в Запорізькій області ОСОБА_7 про те, що ним в с. Новотроїцьке Комишуваської ОТГ Запорізького району Запорізької області зупинено автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозить деревину попередньо породи "біла акація", об`ємом приблизно 10 куб. м, без відповідних документів.

26.01.2023 під час проведення огляду місця події на відкритій ділянці місцевості, розташованій поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, в кузові якого знаходиться приблизно 12,5 складометрів деревини, діаметрами від 6 см до 24 см, попередньо породи "біла акація".

На підставі викладеного, зважаючи, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченими ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий за погодженням з прокурором просить накласти арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, та приблизно 12,5 складометрів деревини попередньо породи "біла акація", вилучені 26.01.2023 під час огляду місця події на відкритій ділянці місцевості, розташованій поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , в обсязі тимчасового позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження вказаного майна, з метою збереження речових доказів, зі зберіганням вказаного майна на території автомобільного майданчика Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали вказане клопотання, просили його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені, обґрунтовуючи накладення арешту на майно необхідністю збереження речових доказів, додавши, що постановою від 30.01.2023 майно, на яке у клопотанні ставиться питання про його арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000067, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Представник володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти клопотання, зазначив, що під час огляду місця події 26.01.2023 слідчим було оглянуто автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , з вантажем дров. Зазначений автомобіль на праві власності належить ОСОБА_9 та перебуває у користуванні ОСОБА_8 . Дрова, що перебували в кузові автомобіля, були придбані останнім за готівку у мешканця с. Новотроїцьке ОСОБА_10 в с. Новотроїцьке на його подвір`ї та перевозились для власних потреб з метою опалення будинку. Будь-якої порубки дерев ОСОБА_8 не здійснював, походження дров йому відомо зі слів ОСОБА_10 , оскільки той їх придбав для власних потреб, але виявились зайвими та вирішив продати.

Фактично слідчим було здійснено огляд і вилучення автомобіля MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_8 . Вилучення речей відбувалося шляхом складання протоколу огляду місця події. При цьому, за ч. 2 ст. 233 КПК України транспортний засіб є іншим володінням особи, а тому за правилами ч. 2 ст. 237 КПК України такий огляд мав здійснюватися за правилами, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Разом з тим, слідчим складено протокол огляду місця події без участі понятих, що є грубим порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК України.

З урахуванням допущених органом досудового розслідування порушень КПК України під час проведення огляду транспортного засобу, представник володільця тимчасово вилученого майна вважає недопустимим накладення арешту на вказаний транспортний засіб, оскільки це призведе до легалізації незаконних дій слідчого.

Крім того, на думку представника володільця тимчасово вилученого майна, клопотання про арешт майна є необґрунтованим з огляду на те, що ч. 1 ст. 246 КПК України передбачає відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що завдало істотну шкоду. В свою чергу, у справі відсутній заявник та потерпілий, у клопотанні не зазначено де відбулась порубка і чого саме лісів чи чагарників, відсутня і будь-яка шкода. Таким чином, є сумнівним та безпідставним твердження органу досудового розслідування про те, що мало місце кримінальне правопорушення, а вилучені речі відповідають ознакам речових доказів.

Арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України. В свою чергу, слідчий формально вказав, що метою накладення арешту на вилучені речі є збереження речових доказів, проте не вказав, за якими критеріями автомобіль та дрова відносяться до речових доказів, не вказано та не долучено до клопотання постанову, якою їх визнано речовими доказами.

Сама подія кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, за даним клопотанням не є очевидною, бо не підтверджена заявою потерпілого (заявника) та будь-якими іншими доказами, а сам факт перевезення вантажу дров, не містить ознак кримінального правопорушення, бо є похідним від незаконної порубки, якої не зафіксовано в даному випадку.

Крім того, у клопотанні не зазначено, чому володільця автомобіля треба позбавити можливості користуватись майном, що саме може змінити або знищити ОСОБА_8 , якщо автомобіль не має на собі будь-якої доказової інформації, а сам факт наявності дров у кузові автомобіля вже зафіксовано протоколом огляду ( ч. 6 ст. 100 КПК України).

На підставі викладеного, представник володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вислухавши думку слідчого, прокурора, представника володільця майна адвоката ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно зі ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею встановлено, що 27.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000067 внесено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

26.01.2023 слідчим проведено огляд відкритої ділянки місцевості, розташованої поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 . Під час огляду виявлено автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При огляді кузову вищевказаного автомобіля було виявлено приблизно 12,5 складометрів деревини, діаметрами від 6 см до 24 см, попередньо породи "біла акація". В подальшому автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, разом з деревиною попередньо породи "біла акація", було вилучено та поміщено на автомобільному майданчику Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізької області.

Постановою слідчого від 30.01.2023 вищевказані речі визнані речовими доказами.

Заперечуючи проти клопотання представник володільця майна посилався на порушення вимог кримінально-процесуального законодавства при проведенні огляду та вилученні речей, про накладення арешту на які ставиться питання у клопотанні.

З даного приводу слідчий суддя вважає доводи безпідставними та наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, слідчим суддею лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для накладення арешту на вилучене майно, а тому слідчий суддя не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті предявленого обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що необхідність такого арешту була обумовлена визнанням вищезазначеного майна речовими доказами, оскільки існує сукупність достатніх підстав вважати, що вилучене під час огляду майно, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту зазначеного майна слідчий визначив запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а метою встановлення об`єктивної істини у даному кримінальному провадженні, збереження речових доказів.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що вилучені під час огляду 26.01.2023 відкритої ділянки місцевості, розташованої поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , приблизно 12,5 складометрів деревини попередньо породи "біла акація" відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже, за таких обставин, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, можливість зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна в цій частині є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання слідчого в частині накладення арешту на MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, слідчий суддя враховує положення ч. 11 ст. 170 КПК України, відповідно до якої заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В свою чергу, клопотання не містить жодних доказів або обґрунтувань того, що автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, або був об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом. Не містить клопотання і посилань на ті обставини, які саме сліди вищевказаний автомобіль має, у зв`язку з чим його визнано речовим доказом.

Крім того, у порушення вимог ч. 11 ст. 170 КПК України у клопотанні не зазначено підстави для накладення заборони на використання та розпорядження автомобіля MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, його законним володільцем ОСОБА_8 , яким чином дії володільця можуть призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобтощо саме може змінити, пошкодити або знищити ОСОБА_8 , якщо автомобіль не має на собі будь-якої доказової інформації, а факт наявності деревини у кузові автомобіля вже зафіксовано протоколом огляду місця події.

Сам факт формального набуття згідно постанови слідчого від 30.01.2023 процесуального статусу речового доказу, яким є вилучене майно, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, не свідчить про відповідність вказаного майна визначеним ст. 98 КПК України критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності Європейський суд з прав людини спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під "законом" Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути "доступним" (accessible) та "передбачуваним" (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. "Доступність закону" означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. "Передбачуваність" означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності, у розумінні Конвенції, вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод Європейський суд з прав людини послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно "необхідним у демократичному суспільстві"; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Згідно з вимогами ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, наведені в клопотанні доводи щодо необхідності арешту автомобіля MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, є неспроможними, ризики можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, на яке ставиться питання про арешт, жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені.

За таких підстав, слідчий суддя вважає клопотання слідчого про накладання арешту на автомобіль MERCEDES-BENZ 609D, д/н НОМЕР_1 , синього кольору, його законним володільцем ОСОБА_8 , безпідставним та немотивованим, а відтак таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізької області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000067, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на приблизно 12,5 складометрів деревини попередньо породи "біла акація", вилучені 26.01.2023 під час огляду місця події на відкритій ділянці місцевості, розташованій поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , в обсязі тимчасового позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження вказаного майна, з метою збереження речових доказів.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

30.01.2023