Справа № 309/1443/16-к
Провадження № 1-кп/309/153/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження № 0000287 відносно обвинуваченого:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні пятьох неповнолітніх дітей, раніше судимого вироком Хустського районного суду від 29.07.2004 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років примусових заходів виховного характеру; вироком Хустського районного суду від 23.01.2008 року за ст.185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; вироком Хустського районного суду від 17.06.2008 року за ст.185 ч. 3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Хустського районного суду від 04.04.2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України до арешту строком на 6 місяців; вироком Хустського районного суду від 19.03.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Хустського районного суду від 17.03.2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком від Хустського районного суду від 19.03.2015 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років і 2 місяців позбавлення волі,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи судимим вироком Хустського районного суду від 17.03.2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком від Хустського районного суду від 19.03.2015 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років і 2 місяців позбавлення волі, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив в знову вчинив корисливі злочини проти власності за наступних обставин.

Так, 08 квітня 2016 року приблизно о 13 годині 14 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись у жіночій роздягальні приміщенні ТОВ «ІКФ», яке розташоване в смт. Вишково по вул. Порт №3, діючи умисно, з корисливих спонукань, з метою викрадення чужого майна, повторно, таємно викрав з гаманця, який знаходився у жіночій сумочці, грошові кошти у сумі 1000 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, тим самим вчинивши дії, передбачені частиною 2 статті 185 КК України.

Окрім того, 07 травня 2016 року біля 15 години 30 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність, карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою крадіжки чужого майна, незаконно, таємно, шляхом вільного доступу через відчиненні двері, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, проник в кабінет директора ФОП ОСОБА_7 , який розташований за адресою АДРЕСА_2 , де з шухляди робочого столу викрав грошові кошти в сумі близько 10 000 гривень, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду

Таким чином, ОСОБА_3 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, тим самим вчинивши дії, передбачені ч.3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 КК України та частиною 3 статті 185 КК України, визнав повністю, суду пояснив, що коли точно не пам`ятає, він зайшов у кабінет ОСОБА_7 і викрав з шухляди столика гроші у сумі 10 000 грн. Там були певні люди, однак не звертали на нього уваги. Окрім того коли точно не пам`ятає, він був на швейній фірмі, зайшов у роздягалку і викрав гаманець із сумочки. Точної суми коштів, які там були не пам`ятає, десь 1000 грн. Він розуміє, що неправильно вчинив. Ствердив, що просив вибачення у потерпілих, а також, що його мама намагалася відшкодувати шкоду ОСОБА_7 . Щодо цивільного позову ФОП ОСОБА_7 , то такий визнав у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву у якій вказує, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, призначення покарання залишає на розсуд суду, а справу просить розглянути без її участі.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, подавши заяву у якій вказує, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має, призначення покарання залишає на розсуд суду, а справу просить розглянути без його участі.

Прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання у виді 4 років і 6місяців позбавлення волі, і на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Тячівського районного суду від 27.08.2020 остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілих, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дадуть змогу вирішити питання про долю речових доказів.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом суд вважає доведеними факти:

здійснення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна (крадіжки) вчиненого повторно, тобто вчинення ним злочину, передбаченого частиною 2 ст. 185 КК України;

здійснення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна (крадіжки) поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого повторно, тобто вчинення ним злочину, передбаченого частиною 3 ст. 185 КК України

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розслідуванню злочину.

Обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , є вчинення злочину за епізодом від 07 травня 2016 року у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні кримінальні правопорушення, які відповідно до статті 12 КК України, є нетяжким та тяжким злочинами.

Обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий, має на утриманні 5 дітей.

Також, суд враховує думку потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які призначення покарання залишили на розсуд суду.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, а за кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції даної норми.

На підставі ст. 70 КК України покарання ОСОБА_3 слід призначити шляхом часткового складання покарань.

Судом встановлено, що вироком Хустського районного суду від 17.03.2016 року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком від Хустського районного суду від 19.03.2015 року і остаточно призначено покарання у виді 4 років і 2 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Разом з тим слід також врахувати що вироком Тячівського районного суду від 30.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч.2 ст. 185 ч.3 КК України та призначено йому покарання виду позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хустського районного суду від 17.03.2016 року 1 рік і 6 місяців позбавлення волі, та остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та 6 місяців.

Вироком Виноградівського районного суду від 19.12.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підстав ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Хустського районного суд від 27.11.2019 року остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Також вироком Тячівського районного суду від 27.08.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підстав ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням за вироком Хустського районного суд від 27.11.2019 року остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Суд враховує, що зі змісту всіх досліджених у судовому засіданні вироків стосовно ОСОБА_3 , які ухвалені після проголошення вироку Тячівського районного суду, вбачається, що при призначенні ОСОБА_3 остаточного покарання судами не враховувався вказаний вирок Тячівського районного суду від 30.11.2016 року, і відомостей про повне відбуття обвинуваченим покарання за даним вироком матеріали кримінального провадження не містять. Також останнім за часом вироком Тячівського районного суду від 27.08.2020 року не враховано вирок Виноградівського районного суду від 19.12.2019 року, а отже призначаючи ОСОБА_3 наразі покарання підлягає застосуванню ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Тячівського районного суду від 30.11.2016 року, вироку Виноградівського районного суду від 19.12.2019 року та вироку Тячівського районного суду від 27.08.2020.

При цьому не зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення у даному кримінальному провадженні після ухвалення вироку Хустського районного суду від 17.03.2016 року, водночас оскільки такий вирок уже враховано у вироку Тячівського районного суду від 30.11.2016 року, який у свою чергу враховується судом при призначенні ОСОБА_3 остаточного покарання за ч.4 ст. 70 КК України, то додаткове (повторне) урахуванням указаного вироку Хустського районного суду від 17.03.2016 року при призначенні ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 71 КК України є неприпустимим позаяк це суперечитиме ст.61 Конституції України та ст. 19 КПК України.

А отже на думку суду при призначенні покаранні ОСОБА_3 відсутні підстави для застосування приписів ст. 71 КК України.

При цьому, з огляду на приписи ч.2 ст. 70 КК України, враховуючи, що згідно вироку Тячівського районного суду від 27.08.2020 року остаточне покарання ОСОБА_3 призначено у виді 6 років позбавлення волі, тобто максимальний розмір згідно санкції ч.3 ст. 185 КК України (яка є найсуворішою), то при призначенні наразі ОСОБА_3 остаточного покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України слід застосувати принцип поглинення більш суворим покаранням менш суворого.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Також потерпілим ФОП ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, було заявлено до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов про відшкодування майнової шкоди.

У своєму позові потерпілий ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_3 викрав 10 000 грн., і в подальшому було повернуто суму у розмірі 2416 грн, а отже залишок неповернутої суми складає 7584 грн, яку просить стягнути з обвинуваченого.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно з ч.1ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням викладеного, а також повним визнанням цивільного позову ОСОБА_3 такий підлягає задоволенню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту його затримання 04.04.2019 року.

Також на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII та ст. 5КК України, зарахувати до строку відбутого ОСОБА_3 покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 07 травня 2016 року до 20 листопада 2017 року, включно. Також у строк відбутого покарання слід зарахувати період перебування ОСОБА_3 під вартою з часу його затримання 21.11.2018 року по 07.03.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Період з 07 травня 2016 року до 20 листопада 2017 року становить 563 дні, що з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі еквівалентно 1126 днів позбавлення волі. Період з 21.11.2018 року по 07.03.2019 року становить 107 днів, а період з 04.04.2019 року по даний час становить 1309 днів. Тобто загальна кількість днів фактично відбутого ОСОБА_3 покарання становить 2542 днів, що є більше призначеного йому покарання у вигляді шести років, у зв`язку з чим ОСОБА_3 вважається таким, що відбув покарання повністю та підлягає звільненню з-під варти у залі суду.

При цьому, до набрання даним вироком законної сили, обвинуваченому слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 КК України та частиною 3 статті 185 КК України, і призначити йому покарання:

за частиною 2 статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

за частиною 3 статті 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статті 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і (шість) місяців.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення більш суворим покаранням за вироком Тячівського районного суду від 27 серпня 2020 року менш суворих покарань за вироком Виноградівського районного суду від 19 грудня 2019 року, вироком Тячівського районного суду від 30 листопада 2016 року та даним вироком, остаточно до відбуття ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 04 квітня 2019 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII та ст. 5 КК України, зарахувати до строку відбутого ОСОБА_3 покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 07 травня 2016 року до 20 листопада 2017 року, включно.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у чинній редакції зарахувати до строку відбутого ОСОБА_3 покарання період перебування його під вартою з часу його затримання 21 листопада 2018 року по 07 березня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_3 таким що відбув покарання.

Звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно в залі суду, застосувавши щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, з покладанням на нього наступних обов`язків:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора чи суду;

- прибувати до визначеної службової особи - прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження.

Цивільний позов ФОП ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_7 7584 гривні 00 копійок матеріальної шкоди.

Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 2614 гривень зазначені в постанові слідчого від 17.05.2016 року залишити власнику ФОП ОСОБА_7 , два цифрові носії «CD» зазначені в постановах слідчого від 16.04.2016 року та 18.05.2016 року залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000287.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1