490/6106/22 13.01.2023
н/п 1-кп/490/644/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6106/22
У Х В А Л А

12 січня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 20.12.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2022 року до Центрального районного суду м.Миколаєва з Херсонської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000597 від 20.12.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України, разом із угодою про визнання винуватості.

Судом у підготовчому судовому засіданні поставлено на обговорення питання направлення кримінального провадження для визначення підсудності.

Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні зазначила, що при направленні обвинувального акту по даному кримінальному провадженню до суду вони керувались приписами ч.9 ст.615 КПК України, а тому правила територіальної підсудності було дотримано.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав думку прокурора ОСОБА_5 ..

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строком на 90 діб.

Частиною першою ст.32 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Частина 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає, що у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000597 від 20.12.2022 року, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні колобораційної діяльності, а саме участі громадянина України в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчинена за попередньою змовою групою осіб, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, дане кримінальне правопорушення було вчинено в м.Херсон, що належить до територіальної юрисдикції Херсонського міського суду Херсонської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року №52, у зв`язку із неможливістю судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, згідно ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з 03 жовтня 2022 року територіальну підсудність судових справ Херсонського міського суду Херсонської області змінено на Малиновський районний суд м.Одеси.

Таким чином, вказівка у ч.9 ст.615 КПК України про те, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством розглядаються "найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством", узгоджується зі змістом ст.32 КПК України та ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка і встановлює відповідний порядок і наділяє повноваженням Вищу раду правосуддя та Голову Верховного Суду визначати конкретний суд, якому передається територіальна підсудність ("найближчому" або "іншому"), а не прокурора.

Отже, судом, до якого відповідно до зазначених вище норм Закону мав бути скерований обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , на момент його подачі, є Малиновський районний суд м.Одеси.

Згідно ч.2 ст.34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Згідно ч.3 ст.34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним направити вказаний обвинувальний акт до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності даного кримінального провадження.

Крім того, 11 січня 2023 року до Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, залишаються та можуть зашкодити виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з Російською Федерацією, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Застосування до ОСОБА_3 інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні подане клопотання підтримала та просила його задовольнити, при цьому уточнила, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечували.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 січня 2023 року включно.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

На думку суду, обраний відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника ОСОБА_6 стосовно наявності позитивних обставин, які характеризують ОСОБА_3 , однак не вважає беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з тим, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього судом не встановлено.

Так, суд вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких останньому органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_3 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованому злочині, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

На наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території. Крім того, зважаючи на характер злочинних дій, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , має місце ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань, оскільки ОСОБА_3 відомі установчі дані свідків та їх місця проживання, а тому з метою недопущення незаконного на них впливу, більш м`який запобіжний захід не дасть змогу запобігти цьому ризику.

За сукупності таких обставин, з урахуванням вимог ст.178 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.34, 177, 178, 183, 197, 314, 315, 615 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000597 від 20.12.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України, направити до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" строком на 60 днів, а саме до 12 березня 2023 року включно.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1