Провадження №1-кп/447/3/23
Справа №447/1055/16-к
У Х В А Л А

21.02.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в межах кримінального провадження, внесеного10.12.2012 в ЄРДР під №0000041 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України,

за участю : прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

встановив

У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав до суду клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому зазначив, що визначення місцезнаходження ОСОБА_3 здійснювалося за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , в матеріалах справи відсутні докази, що слідчий чи прокурор здійснювали пошук ОСОБА_3 за місцем проживання його сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживав разом із дружиною ОСОБА_6 , з якою перебуває у шлюбі з 17.06.2004. Захисник вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що слідчий чи прокурор допитували родичів, знайомих, сусідів ОСОБА_3 чи дружини ОСОБА_6 про його місцеперебування, в матеріалах справи відсутні докази виклику ОСОБА_3 до органів слідства чи прокуратури. Захисник зазначає, що оскільки з дня події інкримінованому ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, минуло понад 14 років, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, наявні підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

У поданому суду додатковому обґрунтуванні захисник зазначає про відсутність підстав вважати, що такий ухилявся від слідства, адже постанова про притягнення до кримінальної відповідальності від 17.10.2008 не була вручена ОСОБА_3 протягом двох днів з дня її винесення, в матеріалах досудового розслідування відсутні докази виклику ОСОБА_3 відповідно до норм КПК (1961 року), відтак у слідчого були відсутні підстави для оголошення у розшук ОСОБА_3 , який в свою чергу не був обізнаний із своїм процесуальним статусом підозрюваного. Також покликається на те, що ОСОБА_3 26.12.2012 оголошено в розшук як підозрюваного всупереч закону, оскільки підозра як процесуальний документ була відсутня, як і докази повідомлення про підозру від 15.09.2014.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, оскільки в матеріалах кримінального провадження докази ухилення ОСОБА_3 від слідства та суду.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд кримінального провадження здійснювати без його участі.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 просив клопотання задоволити.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання захисника підтримав, зазначив, що про свій процесуальний статус підозрюваного дізнався лише 25.03.2016, з 1997 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з дружиною ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , проживала його мама, яка померла у 2005 році

Заслухавши думки учасників судового провадження, зважаючи на можливість з`ясування всіх обставин, необхідних для правильного вирішення заявленого обвинуваченим клопотання під час судового засідання за відсутності в ньому потерпілого, судом, відповідно до приписів ст. 325 КПК України, вирішено проводити судовий розгляд без потерпілого.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в обсязі, необхідному для правильного вирішення заявленого захисником обвинуваченим клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні від 10.12.2012 під № 0000041, ОСОБА_3 18.08.2008 близько 19.00 годин, по АДРЕСА_4 , підійшов до ОСОБА_9 , який повертався з магазину, та почав вимагати, щоб останній з ним поспілкувався, однак ОСОБА_9 відмовився від спілкування та попрямував далі. Після цього, ОСОБА_3 намагаючись вияснити відносини розпочав словесний конфлікт, у ході якого завдав один удар гострим предметом (клинком ножа) в спину ОСОБА_9 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани на лівій половині спини в третьому міжреберї по лопаточній лінії.

Відповідно до висновку експерта №158/08 від 29.08.2008, проникаюча колото-різана рана на лівій половині спини в третьому міжреберї по лопаточній лінії утворилася від дії гострого предмету, яким міг бути клинок ножа. По давності спричинення відповідає 18.08.2008 і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.121 КК України як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Санкція ч. 1 ст. 121 КК України (у редакції, чинній станом на 18.08.2008) передбачає відповідальність за умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до ст. 12 КК України (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року), кримінальне правопорушення, передбачені ч.1 ст.121 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.

Частина 2 статті 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, крім випадків, коли пізніше прийнятий закон поліпшує становище особи (зворотня дія закону про кримінальну відповідальність).

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч.1 ст.49 КК України.

Під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч.2 ст.49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Для застосування положень ч.2 ст.49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт умисного ухилення обвинуваченого від суду.

Як зазначено в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19 (провадження № 51-5464кмо20) перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

У постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 344/7812/16-к сформульовано правову позицію про те, що системним тлумаченням норм кримінального законодавства встановлено, що під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії особи, вчинені виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що у свою чергу змушує правоохоронні органи вживати відповідних заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. При цьому такою особою визнається підозрюваний або обвинувачений, який, вчинивши кримінальне правопорушення, здійснив усі необхідні дії, спрямовані на приховування місця свого перебування від слідства чи суду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що про свій процесуальний статус підозрюваного дізнався лише 25.03.2016, з 1997 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з дружиною ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , проживала його мама, яка померла у 2005 році.

Перевіряючи наявність факту ухилення обвинуваченого від слідства та суду суд установив:

Відповідно до ст. 138, 139 КПК (в редакції чинній на 18.08.2008) коли місце перебування особи, щодо якої винесена постанова про притягнення її в справі як обвинуваченого, не встановлене, слідчий оголошує її розшук. При наявності підстав, передбачених у статті 155 цього Кодексу, слідчий може обрати щодо обвинуваченого, який розшукується, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розшук може бути оголошений як під час досудового слідства, так і одночасно з його зупиненням. Про оголошення розшуку слідчий складає постанову, в якій зазначає потрібні відомості про особу розшукуваного. Постанова про розшук і обрання запобіжного заходу направляється до відповідних органів розшуку. Після оголошення розшуку слідчий продовжує вживати всіх необхідних заходів для встановлення місця перебування обвинуваченого.

Згідно з ст. 137 КПК (в редакції чинній на 18.08.2008) коли місце перебування обвинуваченого невідоме, а також, коли він ухиляється від слідства, слідчий до закінчення строку, встановленого для провадження досудового слідства, зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів до встановлення місця перебування обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК (станом на 17.01.2020) у разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Відповідно до доручення від 09.09.2008 (в порядку ст. 114 КПК України 1961), внаслідок проведення впізнання по фотокартках від 05.09.2008 потерпілий впізнав ОСОБА_3 , жителя АДРЕСА_5 , місцезнаходження якого неможливо встановити, а тому було доручено проведення відповідних слідчих дій.

Досудове розслідування за вказаним фактом проводилося в межах кримінальної справи № 122-0591, під час якого 18.10.2008 ОСОБА_3 оголошено в розшук.

У подальшому, у зв`язку з набуттям чинності Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером - № 0000041 від 10.12.2012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, зокрема акту від 10.10.2008, складеного комісією в складі начальника та працівників ЖЕК-1, в квартирі АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_3 1972 р.н. на праві власності, останній протягом місяця не відвідував цю квартиру, місце його перебування невідоме.

Постановою слідчого СВ Миколаївського РВ ГУМВСУ від 17.10.2008 притягнуто ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Постанова обвинуваченому не оголошена.

Надалі, постановою слідчого СВ Миколаївського РВ ГУМВСУ від 18.10.2008 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук, зазначено, що 17 жовтня 2008 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_3 як обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, однак обвинувачення йому не пред`явлено, оскільки його місцезнаходження не відоме.

Постановою слідчого від 22.10.2008 ОСОБА_3 , змінено раніше обраний запобіжний захід з підписки про невиїзд, направивши до суду подання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 24.10.2008 подання слідчого задоволено частково, надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до протоколів від 26.01.2009 допиту свідка ОСОБА_6 (яка є дружиною обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про одруження від 17.06.2004, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), остання повідомила, що крайній раз бачила ОСОБА_3 у серпні 2008 року, місце його перебування їй не відомо, свідка ОСОБА_10 (теща обвинуваченого), яка повідомила, що крайній раз бачила ОСОБА_3 в травні 2008 року, відносин з ним не підтримує, ОСОБА_11 (пасинка обвинуваченого), який повідомив, що крайній раз бачив ОСОБА_3 в травні 2008 року.

Постановою судді Миколаївського районного суду Львівської області від 30.01.2009 надано дозвіл на проведення виїмки з філії оператора мобільного зв`язку «Лайф» і інформації про здійсненні дзвінки з мобільного номеру, який належав дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в період з серпня 2008 року по січень 2009 року.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 138, 139 КПК (в редакції чинній на 18.08.2008) слідчий після оголошення розшуку продовжував вживати необхідні заходи для встановлення місця перебування обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до рапорту о/у СКП Миколаївського ВП Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 25.03.2016 після неодноразових стуків по дверях квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та розмови з особою, яка назвалася ОСОБА_6 , ОСОБА_3 вийшов з квартири, повідомив, що йому було відомо про його розшук, надалі він був затриманий та доставлений до СВ Миколаївського ВП ГУНП у Львівській області на підставі постанови про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

28 квітня 2016 року ОСОБА_3 отримав обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 10.12.2012 під № 0000041.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 03.06.2019 вирішено оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з вищевказаної ухвали, при вирішенні питання щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 , у розшук суд врахував, що: кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 було призначене в судове засідання на 11.04.2019, 15.05.2019, 03.06.2019, про що обвинувачений був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився; ухвали про привід від 11.04.2019, 15.05.2019 працівниками поліції не виконані, оскільки як вбачається з їх рапорту ОСОБА_3 за місцем проживання ( АДРЕСА_2 ) відсутній, місце його перебування невідоме.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.09.2019 відновлено кримінальне провадження від 10.12.2012 під № 0000041 та призначено судове засідання на 17.09.2019.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 17.01.2020 вирішено оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з вищевказаної ухвали, при вирішенні питання щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_3 , у розшук суд врахував, що: кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 призначене в судове засідання на 05.11.2019, 04.12.2019, 17.01.2020, про що обвинувачений був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився; ухвали про привід від 05.11.2019, 04.12.2019, 17.01.2020 працівниками поліції не виконані, оскільки як вбачається з їхніх рапортів двері квартири за адресою: АДРЕСА_2 , ніхто не відкрив, на залишені в дверях повідомлення ніхто не відповідає.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18.03.2021 відновлено кримінальне провадження від 10.12.2012 під № 0000041 та призначено судове засідання на 18.03.2021.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18.03.2021 обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У матеріалах кримінального провадження містяться як докази повідомлення обвинуваченого ОСОБА_3 , у визначений вищевказаними статтями КПК України спосіб, про час та місце судового засідання, так і повістки про виклик ОСОБА_3 на допити по кримінальній справі № 122-0591. Проте обвинувачений до слідчого та у судові засіданні не з`являвся, про жодні причини неявки слідчого та суд не повідомляв.

Відтак, із наявних у суду на стадії судового розгляду матеріалів вбачаються факти неодноразового зупинення кримінального провадження, що впливає на обрахування перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Тобто, матеріали кримінального провадження містять достатньо переконливих даних на підтвердження фактів умисного вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від слідства (досудового розслідування) та суду, а тому підлягають застосуванню положення ч.2 ст.49 КК України.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що зупинення судового розгляду у зв`язку з розшуком обвинуваченого за викладених вище обставин свідчить про ухилення останнього від слідства та суду.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи наявність у обвинуваченого ОСОБА_3 умислу на ухилення від слідства та суду, та встановлення судом підстав для зупинення перебігу давності та застосування у даній справі строків давності, передбачених ч.2 ст.49 КК України, притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.121 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 49 КК України, ст. 128, 129, 174, 284, 285, 286, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні клопотання сторони захисту.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо воно не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1