КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , кожному з них, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 31.12.2022 року.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а ОСОБА_9 є громадянином іншої держави, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, зважаючи на міру покарання, яка може бути призначена у разі визнання їх винуватими, та незаконного впливу на потерпілого, свідків, які ще не допитані судом, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить їх належну процесуальну поведінку та виконання ними процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4167/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

обвинуваченого ОСОБА_10 , вважаючи ухвалу суду незаконною через її винесення з порушенням норм матеріального права, просить скасувати її в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_10 , відмовити прокурору у задоволенні клопотання про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою реєстрації його матері: АДРЕСА_1 , або за адресою його реєстрації: АДРЕСА_2 , або за адресою його проживання: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при внесенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 обвинуваченням не надано доказів та не доведено, що існують докази та факти відносно того, що ОСОБА_13 буде вчиняти дії, які перераховані обвинуваченням, як ризики.

Крім того, клопотання прокурора є необґрунтованим, оскільки необґрунтовано наявність ризиків, що стали підставою для внесення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, чим порушено ч. 3 ст. 315 КПК України.

Отже, зазначення у клопотанні про застосування міри запобіжного заходу ризиків, відповідно до ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не надання прокурором доказів наявності цих ризиків, не значить, що обвинувачений буде вчиняти дії, які підпадають під перелік ризиків, згідно ст. 177 КПК України.

Між тим, ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Також при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

При цьому просить прийняти до уваги наявність у обвинувачуваного ускладнень медичного характеру та відповідь Філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» від 16.06.2022 р. про стан його здоров`я, тісні родинні зв`язки обвинуваченого, який є єдиним, хто міг утримувати свою родину, та те, що у обвинуваченого помер батько і на його піклуванні залишилась мати, 1941 року народження, а також те, що він має місце проживання та реєстрації, та місце проживання його матері в м. Києві, від органів слідства та суду не переховувався, не був раніше судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, жоден із більш альтернативних запобіжних заходів судом, при винесені ухвали розглянуто не було, що ставить під сумнів законність винесеного рішення про застосування міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 , оскільки винесена ухвала про продовження міри запобіжного заходу не відповідає жодним вимогам закону України та практиці ЄСПЛ.

Тому вважає, що міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 ставить за неможливе існування його сім`ї та близьких, навіть в умовах всесвітньої пандемії СОVID-19, а клопотання прокурора - безпідставне та необґрунтоване.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що винесена з суттєвим порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України та без врахування всіх обставин справи, просить її скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора, та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з перебуванням за адресою: АДРЕСА_4 , або особистого зобов`язання, або будь-який інший, не пов`язаний з обмеженням волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при винесенні оскаржуваного рішення колегія суддів місцевого суду порушила права обвинувачених на справедливий судовий розгляд.

Так, уклопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 зазначено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, хоча жодних фактів на підтвердження вказаних ризиків стороною обвинувачення не доведено та навіть не вказано, а сам по собі факт наявності громадянства США не може слугувати підтвердженням наміру переховуватися від слідства. При цьому ОСОБА_9 30 років проживає у США, не має сталих зв`язків в Україні, які б дозволили йому переховуватись, а всі грошові кошти та платіжні засоби у нього були вилучені слідчим органом.

Також у клопотанні прокурора вказано, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на свідків, потерпілого та іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні, але такі аргументи неможливо прийняти, так як будь-які свідки, окрім зазначених у підозрі ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , невідомі самому обвинуваченому і посилання на них відсутні в матеріалах справи, окрім понятих, які були присутні при проведенні слідчих дій. Разом з тим, вплив на ОСОБА_10 неможливий, так як він так само знаходиться під вартою, а що стосується ОСОБА_15 , то саме ця особа заявила про вчинення злочину і надала всі показання проти ОСОБА_9 , що виключає будь-який вплив та спілкування з ним обвинуваченого ОСОБА_9 , тим більше зважаючи на те, що вони спілкувалися взагалі лише кілька разів і між ними немає будь-яких довірчих стосунків. При цьому відсутність будь-яких сталих зв`язків в Україні також виключає можливий вплив ОСОБА_9 на понятих.

Крім того, майнова шкода у даному кримінальному провадженні не заявлена, тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_9 , не наступило, жодній особі реальної шкоди не заподіяно, із матеріалів попередніх клопотань також вбачається, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Разом з тим, клопотання прокурора та ухвала суду містять стандартний набір підстав для обрання тримання під вартою ОСОБА_16 без розгляду правдоподібності таких підстав у контексті конкретної життєвої ситуації. При цьому, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

Тому, з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки та для запобігання ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду, достатнім буде обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту у помешканні, яке обвинувачений орендує в місті Києві на час досудового розслідування, що підтверджується договором оренди приміщення, із забороною залишати місце свого проживання цілодобово із застосуванням електронних засобів контролю, або будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі.

Окрім цього, вказує й на те, що під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_9 було відмовлено у наданні перекладача, незважаючи на те, що він більше 30 років проживає в США, українську мову фактично не вивчав, і сам заявляв, що не розуміє багато з того, що говориться в суді, а також при заслуховуванні обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його позиції по обранню запобіжного заходу судом не було надано обвинуваченому часу для викладення своїх думок, його спроби обґрунтування своєї позиції судом були перервані, незважаючи на те, що до того обвинувачений сказав, що не все зрозумів і хоче через свій виступ це донести до суду.

Таким чином, вважає, що оскільки судом не було заслухано аргументи та позиція обвинуваченого ОСОБА_9 , не досліджено та не встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 України, оскаржувана ухвала суду винесена незаконно та безпідставно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що даний запобіжний захід є занадто суворим та до обвинуваченого ОСОБА_9 необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі, оскільки жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений.

Зокрема, зазначає, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки вину свою у вчиненні злочинів не визнає, так як їх не вчиняв, та таким чином, немає підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність. До того ж його причетність до інкримінованого злочину не доведена і ґрунтується на очевидно сфальсифікованих доказах.

Також обвинувачений стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме судовому слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений в тому, щоб дана справа швидше закінчилась та він міг продовжувати спокійно жити далі.

Крім того, обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної і кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання в м. Києві, а тому до нього цілком можливим було б застосувати цілодобовий домашній арешт, не порушуючи норми КПК України, оскільки обрання тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, який в даному випадку розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України.

Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується у замаху на вчинення злочину і матеріальна шкода відсутня.

Крім того, у клопотанні прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказано, що ОСОБА_9 може впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, проте вказані особи вже дали покази та з ними проведені відповідні слідчі дії, тому впливати на них немає жодного сенсу. Тим паче, що по матеріалам справи потерпілий проживає в США.

Тому вважає жодним чином необґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, що в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

Натомість, оскільки протягом розгляду клопотання не доведено наявність існування ризиків, та не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, є наявні всі підстави для застосування, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, виходячи із зазначеного та оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, вважає, що прокурор не довів належним чином суду неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_9 у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог КПК України прокурором не надано ні копії клопотання, ні додатків до неї стороні захисту, при цьому головуюча суддя підтвердила (на запит сторони захисту), що прокурором в судовому засіданні надано суду лише текст клопотання, а додатки до нього відповідають додаткам, які надавались до колишнього клопотання, і тому в поданні їх немає необхідності.

Також головуюча суддя, на клопотання сторони захисту, не надала можливості ознайомитись хоча б з текстом клопотання про обрання запобіжного заходу і продовжила слухання клопотання по суті, тому вищевказані факти є грубим порушенням кримінального процесуального законодавства України з боку сторони обвинувачення та суду.

Крім того, звертає увагу на грубі порушення норм КПК України, в частині не надання ОСОБА_9 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки,тобто «громадянином іншої держави», та проживає в США з 1992 року і не в повній мірі володіє українською мовою, мислить на англійській мові, веде переписку та спілкується зі своїми рідними також на англійській мові, на його клопотання перекладача з української мови на англійську, які без сумніву повинні привести до визнання доказів у вказаному кримінальному провадженні недопустимими.

Також у клопотанні (з яким сторона захисту ознайомилась вже після судового засідання) прокурор вказує, що ОСОБА_9 , у разі визнання його винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, загрожує покарання, яке є максимальним з найсуворіших для відповідного виду покарань, що «de iure» не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_9 інкримінується замах на умисне вбивство, про що вказує відповідна кваліфікація його дій у обвинувальному акті, а за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покаранняне може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому посилання сторони обвинувачення та суду на можливість застосування до ОСОБА_9 найсуворішого покарання, передбаченого ст. 115 КК України, у випадку визнання його винним, не мають ніякого сенсу та не можуть слугувати підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативної застави.

Окрім цього, вищевказаний факт може свідчити про зниження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також сторона захисту вважає, що утримання ОСОБА_9 у слідчому ізоляторі має ознаки порушення вимог Європейської Конвенції з прав людини та ознаки дискримінації, так як, відповідно до анкетних даних ОСОБА_9 , останній є євреєм за національністю (релігією), про що свідчать його дані в повідомленні про підозру та обвинувальному акті, і за своїм віросповіданням повинен споживати тільки «кошерну їжу», що в умовах слідчого ізолятору є неможливим.

Крім того, в ухвалі судом взагалі не відображено підстав не застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави до обвинуваченого ОСОБА_9 та не розкрито підстав вважати наявними відповідні ризики, викладені в описовій частині оскаржуваної ухвали.

Також прокурором не доведено у судовому засіданні неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_9 , що в свою чергу дає право суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. До того ж стороною захисту у суді першої інстанції надавались копії договору оренди житла на ім`я ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційних прохань, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000634 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків. При цьому суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, а ОСОБА_9 є громадянином іншої держави, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, зважаючи на міру покарання, яка може бути призначена у разі визнання їх винуватими, та ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків, які ще не допитані судом.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апелянтів проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_9 та ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими у його вчиненні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу кожного з обвинувачених, а саме, що ОСОБА_9 є громадянином також і іншої держави, не має на території України міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, близьких родичів та утриманців, а ОСОБА_13 - офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку та офіційного джерела доходів, і, відповідно до обвинувального акта, вчинив дане кримінальне правопорушення з метою особистого збагачення, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від судуз метою уникнення відповідальності, зважаючи на міру покарання, яка може бути призначена у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого їм злочину, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані судом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається сторона захисту, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченимОСОБА_9 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в апеляційних скаргах про те, що жодних фактів на підтвердження вказаних ризиків стороною обвинувачення не доведено, а сам по собі факт наявності у ОСОБА_9 громадянства США не може слугувати підтвердженням наміру переховуватися від слідства, при цьому ОСОБА_9 30 років проживає у США, не має сталих зв`язків в Україні, які б дозволили йому переховуватись, а всі грошові кошти та платіжні засоби у нього були вилучені слідчим органом, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_9 під вартою, щоб завадити цьому.

Щодо доводів захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що аргументи сторони обвинувачення щодо впливу на свідків, потерпілого та іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні неможливо прийняти, так як будь-які свідки, окрім зазначених у підозрі ОСОБА_10 та ОСОБА_15 , невідомі самому обвинуваченому ОСОБА_9 і посилання на них відсутні в матеріалах справи,окрім понятих, які були присутні при проведенні слідчих дій, при цьому вплив на ОСОБА_10 неможливий, так як він також знаходиться під вартою, а що стосується ОСОБА_15 та потерпілого, то саме ОСОБА_15 заявив про вчинення злочину і надав всі показання проти ОСОБА_9 , а потерпілий по матеріалам справи проживає в США, що виключає будь-який вплив та спілкування з ними обвинуваченого ОСОБА_9 , то вони не заслуговують на увагу, оскільки, з огляду на те, що на даний час судове провадження триває і свідки та потерпілий у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на них.

Безпідставними також є доводи сторони захисту про те, що жоден із більш альтернативних запобіжних заходів судом, при винесені ухвали розглянуто не було, що ставить під сумнів законність винесеного рішення про застосування міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки суд розглядав питання можливості для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту, однак врахувавши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, згідно з вимогами ст. 178 КПК України, прийшов до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника ОСОБА_8 на те, що обвинувачений ОСОБА_9 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки вину свою у вчиненні злочинів не визнає, так як їх не вчиняв, а його причетність до інкримінованого злочину не доведена та ґрунтується на очевидно сфальсифікованих доказах, і тому сприятиме судовому слідству у з`ясуванні обставин даної справи, так як особисто зацікавлений у цьому, як на підставу для обрання ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_9 обвинувачується у замаху на умисне вбивство, а за таке строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розмірунайбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, тому посилання сторони обвинувачення та суду на можливість застосування до ОСОБА_9 найсуворішого покарання, передбаченого ст. 115 КК України, у випадку визнання його винним, не мають ніякого сенсу та не можуть слугувати підставою застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування альтернативної застави, то ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті, а не свідчить про зниження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, як про те зазначає сторона захисту.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_11 в апеляційній скарзі на порушення процесуальних вимог, які полягають у неврученні стороні захисту ні копії клопотання про продовження строку тримання під вартою, ні додатків до нього, то вони не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_13 має тісні родинні зв`язки, є єдиним, хто міг утримувати свою родину, та те, що у нього помер батько і на його піклуванні залишилась мати, 1941 року народження, а також те, що обвинувачений має місце проживання та реєстрації в місті Києві, від органів слідства та суду не переховувався, не був раніше судимий та не притягувався до кримінальної відповідальності, не можуть бути взятими до уваги, оскільки вказані захисником обставини не нівелюють ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.

Також, на переконання колегії суддів, відсутність майнової шкоди у даному кримінальному провадженні і те, що тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_9 , не настало і жодній особі реальної шкоди не заподіяно, а також те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце помешкання у місті Києві, яке він орендує на час досудового розсовування, на чому наголошує сторона захисту, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_9 наміру переховування від суду та органів слідства та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявність у ОСОБА_9 громадянства іншої держави, свідчить про підвищений ризик переховування від суду з метою уникнення від покарання.

Що стосується доводів захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про не надання судом першої інстанції, в порушення вимог КПК України, ОСОБА_9 , який є громадянином Сполучених Штатів Америки,де проживає з 1992 року і не вповній мірі володіє українською мовою, а мислить, веде переписку та спілкується зі своїми рідними на англійській мові, на його клопотання перекладача з української мови на англійську, що повинно привести до визнання доказів у вказаному кримінальному провадженні недопустимими, то вони є непереконливими, оскільки, відповідно до зазначених в обвинувальному акті анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_9 , він має громадянство як України, так і Сполучених Штатів Америки, при цьому набуття ОСОБА_9 статусу громадянина США відбулося вже після його виїзду з України, де він народився та до 1992 року проживав, що не дає підстав вважати, що він не розуміє української мови та потребує послуг перекладача.

Щодо посилань захисника ОСОБА_11 в апеляційній скарзі про те, що утримання ОСОБА_9 у слідчому ізоляторі має ознаки порушення вимог Європейської Конвенції з прав людини та ознаки дискримінації, так як він є євреєм за національністю (релігією) і за своїм віросповіданням повинен споживати тільки «кошерну їжу», що в умовах слідчого ізолятору є неможливим, то вони не можуть свідчити про неможливість застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за наявності встановлених судом обґрунтованих ризиків, а також - забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи ж захисника ОСОБА_6 про наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 ускладнень медичного характеру нічим не підтверджені, оскільки суду не були надані жодні відомості про те, що за станом здоров`я ОСОБА_13 не може утримуватися під вартою.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді цілодобового домашнього арешту, що є змістом апеляційних вимог сторони захисту, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Із судового рішення також вбачається, що керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначив розмір застави обвинуваченому ОСОБА_9 і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя особи, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, а тому відсутністьна них посилання безпосередньо в ухвалі, про що вказує в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , кожному з них, запобіжний захід у виді тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 31.12.2022 року, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3