ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2556/22 Справа № 185/5228/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000075 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, маючу на утриманні неповнолітню дитину, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки та покладено на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної чинності не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, - 5 269 гривень, та в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 35 000 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні наступного.

Приблизно о 18 годині 00 хвилин 22 лютого 2021 року, ОСОБА_7 перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 вживали алкогольні напої.

В цей же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка, в ході якої, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вищевказаному будинку, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який лежав на дивані, діючи умисно, нанесла не менше десяти ударів двома руками в область голови ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_7 , залізла на диван, де лежав ОСОБА_9 та почала наносити йому удари по тілу обома ногами, взутими у чоботи, а саме: в область голови - не менше трьох, в область тулубу - не менше п`яти, в область нижніх кінцівок - не менше п`яти. Далі, ОСОБА_13 стала обома ногами на грудну клітину ОСОБА_9 та продовжила наносити удари ногами в область голови, тулубу та нижніх кінцівок ОСОБА_9 .

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_9 тілесні пошкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку II ст., гострої субдуральної гематомою справа (супратенторіально, без компресії головного мозку), забою контузії обох очей, перелому лівої орбіти, пара орбітальних гематом обох очей, забійної рани орбіти справа, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

В апеляційних скаргах:
- обвинувачена просить оскаржуваний вирок скасувати і закрити кримінальне провадження, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, просить долучити до матеріалів кримінального провадження копії «скріншотів» переписки з ОСОБА_9 , в яких останній пропонує їй примирення в обмін на сексуальні відносини (відкривалась стороні обвинувачення під час судового розгляду).

Вважає, що визнаючи її винною у спричиненні ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, суд проігнорував висунуту нею версію подій, що відбулися, та залишено поза увагою те, що після її від`їзду, в будинку з ОСОБА_9 залишились ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які продовжували спільно вживати алкогольні напої. Оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 ведуть аморальний спосіб життя, раніше мали проблеми із законом, на її думку, саме вони могли спричинити ОСОБА_9 тілесні ушкодження в процесі вживання алкогольних напоїв.

На думку обвинуваченої, поза увагою суду залишився висновок судово-медичної експертизи № 212-Д від 23.06.2021 року, відповідно до якого, механізм нанесення потерпілому ОСОБА_9 , вказаний останнім в ході слідчого експерименту, суперечить механізму їх утворення, так як тілесні ушкодження виявлені лише в області голови та зі слів потерпілого.

Вважає, що ОСОБА_9 вказуючи на неї, як на особу, що ніби-то його побила, намагається помститися їй за те, що вона не бажає спільно проживати з ним. Вказана особа продовжує телефонувати та писати їй, пропонуючи спільне проживання, а коли чує від неї відмову, починає ображати.

Крім того, обвинувачена вважає, що рішення суду про стягнення з неї на адресу ОСОБА_9 спричинених матеріальних та моральних збитків, не підлягає задоволенню, оскільки її провина у спричиненні йому тілесних ушкоджень не доведена.

- прокурор просить вказаний вирок в частині призначення покарання, - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість. На підставі ст. 420 КПК України ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

В іншій частині вирок прокурор просить залишити без змін.

Вважає, що ухвалюючи вирок, суд першої інстанції безпідставно застосував при призначенні обвинуваченій покарання положення ст. ст. 75, 76 КК України та звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, що не сприятиме досягненню мети покарання та запобіганню в подальшому вчиненню нових злочинів обвинуваченою.

На думку прокурора, свій висновок щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції належним чином не обґрунтував, в повній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, відсутність пом`якшуючих обставин, обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та те, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_9 не міг працювати на своїй роботі протягом року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, якапросилазадовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а апеляційну скаргу сторони захисту - залишити без задоволення, обвинувачену та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, думки потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги як сторони захисту, так і сторони обвинувачення не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 122 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, ретельно обґрунтувавши своє рішення.

Посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, - є безпідставними.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що судове слідство проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_7 , суд насамперед послався на покази потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 21.02.2021 року ОСОБА_7 прийшла до нього в гості, залишилась ночувати. 22.02.2021 року до них прийшла у гості ОСОБА_12 , вони всі разом розпивали спиртні напої. Потім він ліг спати, прокинувся від того, що обвинувачена ОСОБА_7 наносить йому удари руками та ногами по голові, тулубі та кінцівках. ОСОБА_12 зупиняла обвинувачену, однак безрезультатно. Наступного дня, через сильний головний біль, він викликав швидку медичну допомогу.
Аналогічні пояснення 22.03.2021 року потерпілий ОСОБА_9 надавав і під час проведення слідчого експерименту. Суть його пояснень зводилась до того, що в день події 22.02.2021 року він разом з ОСОБА_7 зранку вживали спиртні напої, близько 14.00 годин до них приєдналась ОСОБА_12 , яка принесла з собою пляшку горілки. Після спільного вживання алкогольних напоїв, близько 16.00 годин ОСОБА_9 пішов спати, згодом до нього прийшла ОСОБА_7 та нанесла не менше 10 ударів руками і ногами в область обличчя та тулуба, а потім нанесла ногами, взутими в чоботи, не менше трьох ударів в область голови та стала обома ногами на тулуб потерпілого.
Покази потерпілого ОСОБА_9 , які той давав як під час судового розгляду, так і під час досудового слідства при проведенні слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події, після роз`яснення прав в присутності понятих, відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, способу застосування до нього насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.
Судом взято до уваги і покази свідка ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що 22.02.2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запросили її до себе у гості, де вони разом вживали спиртні напої. Потім всі пішли спати, а через деякий час вона прокинулась від грохоту та побачила, що ОСОБА_7 наносить потерпілому ОСОБА_9 удари руками та взутими у чоботи ногами. Вона просила ОСОБА_7 припинити, однак остання сказала їй не лізти не в своє діло.
Свідок ОСОБА_14 , допитаний судом першої інстанції, вказав, що 23.02.2022 року ввечері прийшов до ОСОБА_9 та побачивши його побитим, запропонував викликати швидку допомогу. Потім ОСОБА_9 та ОСОБА_12 розповіли йому, що ОСОБА_9 побила саме ОСОБА_7 , а не хтось інший.
Будь-яких підстав не довіряти поясненням потерпілого ОСОБА_9 , а також свідкам ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , колегія суддів не вбачає, оскільки вони в повній мірі узгоджуються з сукупністю інших доказів, наведених у вироку, як в цілому, так і в деталях, та є послідовними.

Узгоджені між собою дані на підтвердження вини ОСОБА_7 також містяться у:
- протоколі огляду місця події від 11.03.2021 року, де під час огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на подушках дивану виявлено та зафіксовано плями, схожі на кров;
- висновку судово-медичної експертизи № 211 від 23.06.2021 року, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку ІІ ст., гострою субдуральною гематомою справа (супратенторіально, без компресії головного мозку), забою контузії обох очей, перелому лівої орбіти, параорбітальних гематом обох очей, забійної рани орбіти справа, котрі утворилися по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) чи при ударі об такий (такі) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області;
- висновку судово-медичної експертизи № 212-Д від 23.06.2021 року, відповідно до якого виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку ІІ ст., гострою субдуральною гематомою справа (супратенторіально, без компресії головного мозку), забою контузії обох очей, перелому лівої орбіти, параорбітальних гематом обох очей, забійної рани орбіти справа, - утворилися по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) чи при ударі об такий (такі) з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку ІІ ст., гострою субдуральною гематомою справа (супратенторіально, без компресії головного мозку), забою контузії обох очей, перелому лівої орбіти, параорбітальних гематом обох очей, забійної рани орбіти справа, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день) згідно п. 2.2.1 в) п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995р. Враховуючи ступінь ознак загоєння виявлених тілесних ушкоджень (рубець яскраво-рожевого кольору), можливо вказати, що дані тілесні ушкодження могли утворитися в термін вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та зі слів потерпілого, тобто можливо їх утворення незадовго до надходження ОСОБА_9 до КНП «ПЛІЛ» ПМР, тобто 22.02.2021 року.
- інших доказах, зокрема письмових матеріалів, в їх сукупності, які ретельно проаналізовані та вірно викладені у вироку.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченої про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Направленість дій, характер та спосіб насильства, застосованого ОСОБА_7 до потерпілого, свідчать про направленість прямого умислу на спричинення потерпілому зазначених вище тілесних ушкоджень.
На переконання колегії суддів, вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, ретельно проаналізовані, та повністю доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, та в повній мірі спростовують апеляційні доводи обвинуваченої щодо її непричетності до скоєного та необґрунтованості ухваленого відносно неї вироку.
Така позиція обвинуваченої свідчить про її намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що поза увагою суду першої інстанції залишився висновок судово-медичної експертизи № 212-Д від 23.06.2021 року, відповідно до якого механізм нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, вказаний останнім в ході слідчого експерименту, суперечить механізму їх утворення, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до висновків судово-медичної експертизи № 212-Д від 23.06.2021 року, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).
Враховуючи ступінь ознак загоєння виявлених тілесних ушкоджень (рубець яскраво-рожевого кольору), можливо вказати, що дані тілесні ушкодження могли утворитися в термін, вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та зі слів потерпілого, тобто можливо їх утворення незадовго до надходження ОСОБА_9 до КНП «ПЛІЛ» ПМР, тобто 22.02.2021 року.
Згідно наданого відеозапису слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 , на якому він вказав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, суперечить механізму їх утворення, так як тілесні ушкодження виявлені лише в області голови та зі слів потерпілого: ...22.02.2021 року тілесні ушкодження спричинила ОСОБА_7 , прийшла до мене додому, в процесі розпивання спиртних напоїв виник конфлікт, я сидів за столом, вона схопила сковорідку та нанесла один удар в праву половину голови. Я втратив свідомість. Подальші дії не пам`ятаю....
Будь-яких тілесних ушкоджень на тулубі та верхніх кінцівках в медичній документації не вказано та при обстеженні потерпілого не виявлено.
Отже, за вказаним висновком судово-медичного експерта, механізм нанесення тілесних ушкоджень сковорідкою по голові ОСОБА_9 , вказаних ним при проведенні слідчого експерименту, суперечить механізму утворення виявлених у останнього тілесних ушкоджень в області голови. Колегія суддів зазначає, що згідно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та встановлених судом фактичних обставин, нанесення обвинуваченою тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 сковорідкою по голові, - не інкриміновано.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи № 212-Д від 23.06.2021 року, йому було надано належну правову оцінку. Тому апеляційні доводи обвинуваченої в цій частині також є необґрунтованими.
Посилання обвинуваченої про те, що потерпілий ОСОБА_9 вказуючи на неї, як на особу, що його побила, намагається помститися за те, що ОСОБА_7 не бажає спільно проживати з ним, та про те, що він телефонує їй, ображає по телефону та у неодноразових повідомленнях, щодо домагань інтимного характеру, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки як було встановлено судом та не заперечується самою ОСОБА_7 , вона сама, добровільно, напередодні подій 21.02.2021 року прийшла до потерпілого додому, розпивала з ним алкогольні напої, залишилась на ніч. 22.02.2021 року до них у гості прийшла ОСОБА_12 , з якою вони втрьох продовжували вживати спиртні напої. Пізніше ОСОБА_12 стала свідком, як саме ОСОБА_7 наносила ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Колегія суддів зазначає, що обвинувачена мала змогу безперешкодно покинути домоволодіння потерпілого, уникнути спілкування з ним, однак ОСОБА_7 цього не зробила. Отже, твердження обвинуваченої про те, що потерпілий обмовляє її з підстав особистої помсти, не заслуговують на увагу.
Не є слушними і твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 могли спричинити потерпілому тілесні ушкодження, оскільки останні ведуть аморальний спосіб життя та раніше мали проблеми із законом. На думку колегії суддів, зазначене зводиться до намагання у будь-який спосіб уникнути ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за скоєне.
Наведеними у вироку даними спростовані і твердження ОСОБА_7 про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
З вироку видно, що судом дана оцінка і перевірена версія обвинуваченої про те, що вона не вчиняла даного злочину. Дана версія не знайшла свого підтвердження ні в ході судового розгляду у суді першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 винуватою у вчиненні нею зазначеного у вироку кримінального правопорушення, за який її засуджено, її дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.
В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 та про безпідставне стягнення з неї спричиненої матеріальної та моральної шкоди, - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
В ході апеляційного розгляду з`ясовано, що дії ОСОБА_9 , як до події, так і після, висловлювання на адресу обвинуваченої, його непристойні смс повідомлення, певним чином свідчать про негативність, неприпустимість такої поведінки по відношенню до ОСОБА_7 , як до жінки.
Аналізуючи доводи прокурора про необґрунтованість призначення обвинуваченій ОСОБА_7 занадто м`якої міри покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).
В ході апеляційного перегляду встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до нетяжких, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, не працює, має на утриманні неповнолітню доньку 2008 року народження, за місцем проживання характеризується задовільно.
Суд послався і на те, що по справі не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 .
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 судом визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, на строк 2 роки, та у відповідності до вимог ст. 75 КК України, - звільнити останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є співмірним ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Твердження прокурора про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 вимоги ст. 75 КК України та прийнято рішення про звільнення її від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на думку колегії суддів, не є слушними. Дані, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі, зокрема на те, що обвинувачена вчинила злочин невеликої тяжкості, не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, було взято до уваги судом в сукупності з іншими обставинами по справі, і їм було надано належну правову оцінку.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обґрунтованим, вмотивованим, законним та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_11 , - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4