Справа № 202/2981/23
Провадження № 1-кс/202/1464/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

16 лютого 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_2 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000352 від 05.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000352 від 05.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» територіальна підсудність справ Краматорського міського суду Донецької області визначена Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.

16 лютого 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшло клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_2 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000352 від 05.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Дане клопотання, відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, було передано слідчому судді 16 лютого 2023 року.

Відповідно до матеріалів клопотання, 05.02.2023 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, в умовах дії в країні воєнного стану, військові службові особи в/ч НОМЕР_1 з території розтушування підрозділу зазначеної в/ч у АДРЕСА_1 привласнили військове майно у вигляді дизельного пального в кількості приблизно 2000 літрів.

Слідчим проведено огляди, під час яких вилучено: проби пального у двох пластикових пляшках, об`ємом 1.5 літри (власник ВЧ НОМЕР_1 ); книга реєстрації облікових документів паливно-мастильних матеріалів А НОМЕР_2 (власник ВЧ НОМЕР_1 ); книга обліку наявності руху військового майна (склад, підрозділ) АБ, ДП НОМЕР_1 (власник ВЧ НОМЕР_1 ); автомобіль Volkswagen Passsat НОМЕР_3 ; причіп НОМЕР_4 з двома резервуарами з рідиною, з двома резервуарами із рідиною, схожою на дизельне пальне; мобільний телефон ОСОБА_4 Iphone 11.

Беручи до уваги те, що вказані речі містять ознаки, перелічені в ст. 98 КПК України та можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні № 0000352 від 05.02.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, постановою від 06.02.2023 року слідчим вказане визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що з метою збереження речових доказів та подальшого проведення відповідних експертиз, з метою виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також, враховуючи, що в разі будь-якого зволікання з арештом вказаних речей будуть створені можливості для його знищення або переховування, арешт майна є виправданим заходом забезпечення кримінального провадження.

Наведене зумовило слідчого за погодженням з прокурором звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про невідповідність клопотання слідчого вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, частиною 1 статті 171 КПК України передбачено загальний порядок звернення прокурора, слідчого за погодженням з прокурором, а також цивільного позивача з клопотанням про арешт майна до слідчого судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином вказана стаття є спеціальною нормою по відношенню до норм ст. 171 КПК України.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Таким чином, системний аналіз викладених норм КПК України дає підстави слідчому судді дійти до висновку, що з клопотанням про арешт майна третіх осіб має право звернутися виключно прокурор.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчий просить накласти арешт на майно, а саме: проби пального у двох пластикових пляшках, об`ємом 1.5 літри; книгу реєстрації облікових документів паливно-мастильних матеріалів А 3546; книгу обліку наявності руху військового майна (склад, підрозділ) АБ, ДП А3546; автомобіль Volkswagen Passsat НОМЕР_3 ; причіп НОМЕР_4 з двома резервуарами з рідиною, з двома резервуарами із рідиною, схожою на дизельне пальне; мобільний телефон ОСОБА_4 Iphone 11.

Враховуючи те, що вилучене в ході огляду майно належить зокрема третім особам, то з клопотанням про арешт майна має право звернутись відповідно до ст. 64-2 КПК України лише прокурор.

Слід зазначити, що звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

Крім того, клопотання слідчого не містить копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, тобто документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, про необхідність повернення клопотання прокурору із встановленням йому строку для усунення недоліків строком в сімдесят дві години.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_2 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000352 від 05.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України повернути прокурору для усунення недоліків у строк, протягом семидесяти двох годин з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1