Провадження № 1-кп/761/995/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_7,

секретар судового засідання ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№0000029 від 06 лютого 2019 року,

за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_9,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні незаконних дій з майном, на яке накладено арешт.

Згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_1 , виступаючи власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , який був у встановленому законом порядку попереджений про заборону користування майном, на яке накладено арешт за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 від 13 лютого 2018 року ( справа №761/4878/18), умисно здійснив незаконні дії шляхом порушення обмеження (обтяження) права користування майном, яке було ввірене йому, при наступних обставинах.

21 липня 2016 року, більш точний час встановити не представилося за можливе, к приміщенні офісу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_3 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, серія та номер : 676, від 21 липня 2016 року на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2

В подальшому, 17 липня 2017 року, в невстановлені час та місці, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди №15/10/17 на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , з передачею у користування орендарю ОСОБА_4 .

Разом з тим, 07 листопада 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів у сумі 1 100 000 гривень, з визначення кінцевого терміну повернення суми позики 08 грудня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики грошових коштів між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки від 07 листопада 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_12 , зареєстрований а реєстрі за №2942 про передачу в іпотеку нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Згідно рішення Київської міської ради від 27 грудня 2001 року №208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва належить житловий будинок загальною площею 853,3 кв.м, в тому числі нежитлові приміщення загальною площею 221,0 кв.м за адресою : АДРЕСА_2 . За інформацією ліквідаційної комісії з припинення Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної в місті Києві ради в архіві, що перебуває у розпорядженні комісії матеріали відчуження нежитлових приміщень за вказаною адресою відсутні.

Згідно рішення Київської міської ради від 02 грудня 2010 року №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва включено та відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 грудня 2010 року №1112 «Про питання організації управління районами у місті Києві» до сфери управління Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації віднесено житловий будинок загальною площею 835,3 кв.м.

Так, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що майно набуте кримінально протиправним шляхом та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000001 від 04 січня 2017 року , за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України., 13 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/4878/18 накладено арешт із забороною використання на наступні об`єкти нежитлового приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 111,2 кв.м, та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , та власником яких являється ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , отримавши інформацію про наявність вказаної ухвали в ході розгляду цивільної справи про звернення стягнення на предмет іпотеки (вказані нежитлові приміщення), де останній виступав відповідачем, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконні дії з порушення обмеження (обтяження) права користування майном, шляхом використання його за договором оренди №15/10/17 від 15 липня 2017 року , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 13 лютого 2018 року у справі №761/14878/18, а саме нежитлового приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 111,2 кв.м, та нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . Ухвалою від 03 жовтня 2018 року у справі №761/31247/18 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна , накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року в межах кримінального провадження №0000001 від 04 січня 2017 року відмовлено.

В подальшому , 18 лютого 2019 року, близько о 17 годині 41 хв., в приміщенні службового кабінету Київської міської прокуратури №10 за адресою : м.Київ, вул. Січових Стрільців,89, ОСОБА_1 отримав під розпис копію ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 від 13 лютого 2018 року у справі №761/4878/18) про накладення арешту із забороною користування нежитловими приміщеннями за адресою : АДРЕСА_2 , тим самим будучи належним чином ознайомлений з рішенням суду.

Так, ОСОБА_1 в період часу з 18 лютого 2019 року по теперішній час (а саме по 31 жовтня 2019 року), діючи умисно, будучи в законному порядку ознайомлений та належним чином отримавши ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 від 13 лютого 2018 року (справа №761/4878/18), достовірно знаючи про заборону користуванням нежитловим приміщенням АДРЕСА_2 здійснював незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, шляхом використання даного приміщення у формі надання його в оренду за договором №15/10/17 від 15 липня 2017 року.

Своїми умисними діями, які виразилися в незаконних діях щодо майна, на яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 від 13 лютого 2018 року (справа №761/4878/18) накладено арешт, ОСОБА_1 , підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення п.5 ст. 124 Конституції України , згідно з якою судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України, заподіяв істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам у виді підриву авторитету та престижу правоохоронних органів, що виразилось у грубому ігноруванні завдань кримінального провадження, а також шкоду власності територіальної громади міста Києва. Так, арешт майна відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 від 13 лютого 2018 року (справа №761/4878/18) полягає у тимчасовому, до скасування арешту майна чи вирішення питання про долю арештованого майна в рішенні суду по кримінальному провадженні по суті, позбавленні власника використовувати його (ч.1 ст. 170 КПК України). Однак ОСОБА_1 , будучи достовірно поінформованим про відповідну заборону, не вжив жодних заходів щодо припинення дії договору оренди №15/10/17 від 15 липня 2017 року, продовжуючи використовувати заарештоване приміщення для отримання прибутку, оскільки майно залишилося у володінні особи з огляду на характеристики нежитлових приміщень.

Вказані дії ОСОБА_1 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст.388 КК України, як інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт.

Під час судового розгляду, 02 листопада 2022 року, захисник ОСОБА_13 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.388 КК України, на підставі ст. 49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності , та закриття кримінального провадження №0000029 від 06 лютого 2019 року щодо ОСОБА_1 .

З урахуванням невизнання обвинуваченим своєї вини, відповідно до ст. 285 КПК України, ОСОБА_1 роз`яснено підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що ОСОБА_1 надав свою згоду саме на розгляд клопотання захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, підтвердивши, що йому зрозуміла така підстава звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.388 КК України, на підставі ст. 49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності , закрити кримінальне провадження відносно нього.

Прокурор ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності , закриття вказаного кримінального провадження .

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого, вислухавши думку учасників кримінального провадження, роз`яснивши ОСОБА_1 наслідки задоволення клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд доходить висновку, що клопотання підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки-у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Тобто суд, встановивши наявність передбачених законом, зокрема ст. 49 КК України, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності, зобов`язаний прийняти таке рішення, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України, суд першої інстанції своєю ухвалою, а не вироком, закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, в тому числі у разі встановлення підстав, передбачених ст. 49 КК України.

ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, та яке вчинене, згідно висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у період з 18 лютого 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Отже, з урахуванням обставин кримінального провадження, положень ч.4 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, станом на 02 листопада 2022 року сплинули строки -3 роки з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, та закінчились визначені п.2 ч.1 ст. 49 КК України строки давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався.

Таким чином, підставою звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених п.2 ч.1 ст.49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно його згода на таке звільнення від кримінальної відповідальності, і таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у справі наявні умови, які є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності .

При цьому суд враховує, що відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання обвинуваченим вини є правом, а не його обов`язком, а тому невизнання вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації права обвинуваченого на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням особи своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, як обов`язкової умови такого звільнення, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_1 надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, відсутні підстави для проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку.

За таких обставин клопотання захисника ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності , підлягає задоволенню,а кримінальне провадження

№0000029 від 06 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України - закриттю.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, у зв`язку із закриттям кримінального провадження №0000029 від 06 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, арешт на майно, а саме: об`єкт нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , та заборону на відчуження, розпорядження, користування вказаними нежитловими приміщеннями ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_6 , відповідно договору оренди №15/10/17 від 15 липня 2017 року, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року (справа №761/39245/19, провадження №1-кс/761/26912/2019) , слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 44, п.2 ч.1 ст. 49 КК України, п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст.285, 286, 350, 372 КПК України,суд

УХВАЛИВ :

Клопотання захисника ОСОБА_13 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 06 лютого 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України - закрити.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2019 року (справа №761/39245/19, провадження №1-кс/761/26912/2019) на об`єкт нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , та заборону на відчуження, розпорядження, користування вказаними нежитловими приміщеннями ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_6 , відповідно договору оренди №15/10/17 від 15 липня 2017 року.

Речові докази : нежитлове приміщення АДРЕСА_2 - залишити за належністю його власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_14