КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000026 від 02.01.2016 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року відносно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого приймальником вторинної сировини, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: останній раз 13.07.2015 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_16

ВСТАНОВИЛА

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 03 (три) місяці. Крім того, ОСОБА_9 звільнено від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду від прокурора ОСОБА_17 надійшла апеляційна скарга, в якій він просить апеляційний суд скасувати вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року та постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 07 (сім) років з конфіскацією майна; визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 07 (сім) років з конфіскацією майна, за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання, призначити останньому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 07 (сім) років 01 (один) місяць з конфіскацією майна.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що місцевим судом не враховано обставини кримінального провадження, докази сторони обвинувачення та ступінь суспільної небезпеки вчинених ними діянь. Також судом першої інстанції не надано матеріалам, які були долучені стороною обвинувачення в якості письмових доказів по кримінальному провадженню.

Фактичні обставині, встановлені судом першої інстанції.

За встановлених судом першої інстанції обставин, 01.01.2016 приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_18 , а саме: в квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, внаслідок раніше виниклих неприязних відносин на побутовому рівні, наніс два удари по голові ОСОБА_18 , заздалегідь приготувавши для цієї мети предмет, схожий на металеві «нунчаки», завдавши потерпілому ОСОБА_18 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у виді двох забійних ран тім`яної ділянки, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість.

Крім цього, 01.01.2016 приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_18 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , вчинили розбійний напад на ОСОБА_18 , який виразився в тому, що ОСОБА_9 першим наніс два удари по голові ОСОБА_18 , заздалегідь приготувавши для цієї мети предмет, схожий на металеві «нунчаки», внаслідок чого останній впав на підлогу та втратив свідомість. В цей час ОСОБА_8 знаходився безпосередньо поруч з потерпілим ОСОБА_18 з метою подолання опору останнього.

Згодом, коли ОСОБА_18 прийшов до свідомості, ОСОБА_8 з метою подолання волі потерпілого, почав наносити ОСОБА_18 удари ногами в різні частини тіла, завдаючи останньому, відповідно до висновку експерта № 407/Е від 29.03.2016 року легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином воля ОСОБА_18 до опору була повністю подавлена вчиненим на нього нападом, переважаючою кількість нападників та застосованим насильством у вигляді нанесення ударів, а також, застосуванням приготовленого предмета, схожого на металеві «нунчаки», які згідно висновку експерта № 32 від 15.01.2016 року не є холодною зброєю.

В подальшому, ОСОБА_18 , реально сприймаючи дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , як небезпечні для власного життя та здоров`я, не став чинити опору, після чого ОСОБА_8 відкрито заволодів майном ОСОБА_18 , діставши з кишені брюк останнього гроші в сумі 1000 грн. та мобільний телефон марки «Леново П-70А» вартістю 8000 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилися кошти в сумі 15 гривень. А всього на загальну суму 9040 гривень 00 копійок.

Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з зазначеним майном з місця вчинення злочину зникли.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, доводи захисників, які заперечили щодо її задоволення, їх пояснення, відповіді на запитання суду, дослідивши письмові матеріали справи за клопотанням прокурора, заслухавши учасників кримінального провадження в судових дебатах та остання слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційна скарга прокурором вноситься у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність внаслідок незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зокрема законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст. 62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних та допустимих доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.

Як вбачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 187 КК України, яке визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_8 , суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_8 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Статтею 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, однак, в ході перегляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що стороною обвинувачення не дотримано стандарту доказування у поза розумний сумнів та не надано суду беззаперечних доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину.

Суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи апеляційної скарги неспроможними, оскільки судом першої інстанції дотримано положень ст.ст. 91, 94 КПК України при ухваленні вказаного вироку.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про допущені процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, то колегія суддів вважає їх не істотними та такими, що не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях зазначає, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (п.29-30 рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, з урахуванням висновків Європейського суду з прав людини, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, викладеними у вироку суду щодо доказів досліджених судом першої інстанції і, відповідно передослідженими частково в суді апеляційної інстанції, відповідно цілком погоджується з оцінкою наданою судом першої інстанції безпосередньо дослідженим доказам, як окремо кожному з них так і у сукупності, які в цілому поза розумним сумнівом доводять невинуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Щодо позиції місцевого суду відносно ОСОБА_9 , який дійшов до висновку про перекваліфікацію останньому правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи обґрунтованими та законними з огляду на наступне.

Зокрема, допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_18 підтвердив, що легкі тілесні ушкодження йому були завдані лише ОСОБА_9 . Крім того, останній показав, що мобільний телефон, який був в кредиті на ім`я ОСОБА_19 , вона добровільно віддала в користуванням своєму брату ОСОБА_9 , тобто обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України в ході судового розгляду свого підтвердження не знайшло. Факт скоєння ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, з урахуванням позиції самого обвинуваченого, підтверджений повністю.

Місцевим судом безпосередньо були досліджені показання потерпілого, досліджені всі докази, допитані свідки, що призвело до ухвалення справедливого та законного рішення.

За таких обставин, оскільки доводи прокурора в ході їх перевірки в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, а істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували безумовною підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду під час апеляційного перегляду не встановлено, то підстав для скасування вироку Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року та ухвалення нового обвинувального вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_17 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 рокущодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом 03 (трьох) місяців шляхом подання касаційної скарги.

СУДДІ

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3