ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/648/23 Справа № 208/2382/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2022 року у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В обгрунтування своїх вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченої, доведеність її вини, законність та справедливість за видом призначеного їй покарання, у той же час вважає, що призначене покарання за розміром не відповідає особі обвинуваченої. Вказує, що призначене покарання повинно бути співмірним систематичності та кількості вчинених кримінальних правопорушень, а остаточне покарання не повинно дорівнювати мінімальній межі, встановленій санкцією інкримінованої статті закону про кримінальну відповідальність.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за вчинення злочинів проти власності, через невеликий проміжок часу вчинила новий злочин, що свідчить про те, що остання на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок, яким кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055, в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості і вичерпанням можливостей їх отримати.

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 року позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2022 року, остаточно до відбуття призначити покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

В обгрунтування своїх вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини і кваліфікацію дій ОСОБА_7 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України, у той же час вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині засудження останньої за ч. 2 ст. 186 КК України внаслідок невідповідності висновків суду у цій частині фактичним обставинам справи і недоведеності винуватості.

Вважає, що судом не надана належна правова оцінка доказам по справі, оскільки єдиним доказом винуватості ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України є показання потерпілої, які спростовуються показаннями самої обвинуваченої та свідка ОСОБА_10 .

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначене покарання:

- ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі

Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.02.2022 року, остаточно до відбуття призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Початок відбуття строку покарання визначено рахувати з 27.02.2021 року.

Вирішені питання про процесуальні витрати та про долю речових доказів згідно із вимогами ст. 100 КПК України.

Обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що остання за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 30 грудня 2020 року, о 16.10 годині, перебуваючи в районі магазину «Горілка», який розташований за адресою: пр. В. Стуса, буд. 14 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, помітила раніше незнайомого їй ОСОБА_11 та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на викрадення у того будь-якого майна, розпочала з ним спілкування.

Близько 16.15 годин ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_11 відволікся та тимчасово втратив контроль за своїм майном, діючи повторно та з корисливих мотивів, з внутрішньої кишені куртки потерпілого, таємно викрала належний останньому мобільний телефон «Blackviєw A60» вартістю 1 304 гривень 33 копійки. Заволодівши викраденим, остання залишила місце скоєння кримінального правопорушення, майном ОСОБА_11 у подальшому розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла йому майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 28 січня 2021 року, в вечірній час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі бару «Базарний Спуск», розташованого за адресою: пр. Свободи, буд. 1-Б у м. Кам`янське, помітила раніше знайомого їй ОСОБА_12 та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на викрадення у того будь-якого майна, розпочала з ним спілкування.

Скориставшись тим, що ОСОБА_12 відволікся та тимчасово втратив контроль за своїм майном, ОСОБА_7 , діючи повторно та з корисливих мотивів, з кишені куртки потерпілого таємно викрала належний останньому мобільний телефон «Wiko Lenny4» вартістю 1 000 гривень. Заволодівши викраденим, ОСОБА_13 залишила місце скоєння кримінального правопорушення, майном ОСОБА_12 у подальшому розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла останньому майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 29 січня 2021 року, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в районі магазину «Ситий Кум», який розташований за адресою: пр. Свободи, буд. 54-В у м. Кам`янське, помітила раніше знайомого їй ОСОБА_14 та, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на викрадення у того будь-якого майна, розпочала з ним спілкування.

Скориставшись тим, що ОСОБА_14 відволікся та тимчасово втратив контроль за своїм майном, ОСОБА_7 , діючи повторно та з корисливих мотивів, з кишені куртки потерпілого таємно викрала належний останньому мобільний телефон «Sigma mobile» вартістю 481 гривню 67 копійок. Заволодівши викраденим, ОСОБА_7 залишила місце скоєння кримінального правопорушення, майном ОСОБА_14 у подальшому розпорядилась на власний розсуд, чим заподіяла потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 27 лютого 2021 року, приблизно о 12.40 годин, ОСОБА_7 перебувала біля бару, що розташований на території ДП «Центральний ринок м. Дніпродзержинська» за адресою: м. Кам`янське, пров. Цегельний 69/32, де поряд з нею, утримуючи в руках свою жіночу сумку, знаходилась раніше незнайома їй ОСОБА_15 . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення у ОСОБА_15 майна, ОСОБА_7 , діючи повторно та з корисливих мотивів, рукою вихопила з рук ОСОБА_15 належну останній сумку.

Потерпіла ОСОБА_15 , намагаючись припинити зазначені протиправні дії, знов рукою схопилась за свою сумку, а ОСОБА_7 , діючи на реалізацію свого злочинного умислу, витягла з сумки належний ОСОБА_15 гаманець «FOREVER», в якому знаходились гроші у сумі 3 800 гривень, дисконтні картки «EVA», «Аптеки оптових цін» та картка АТ «Райфайзен банк «Аваль», після чого з місця скоєння злочину втекла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим завдала потерпілій майнову шкоду на зазначену суму.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 у вищезазначеній частині судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 за ознаками таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, та за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти апеляційної скарги захисника; обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які, кожен окремо, на задоволенні апеляційної скарги захисника наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, за епізодами, кваліфікованими за ч. 2 ст. 185 КК України, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , доведеність її вини ніким з учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, які полягають в обгрунтуванні недоведеності винуватості ОСОБА_7 за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_15 , кваліфікованим за ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів оцінює їх як безпідставні з огляду на наступне.

Так, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є обґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, в тому числі: протоколом прийняття заяви від 27.02.2021 року від потерпілої ОСОБА_15 (т. 2 а.с. 212); протоколом огляду місця події від 27.02.2021 року та фототаблицею до нього, якими зафіксована обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення ділянці місцевості, розташованій біля пров. Цегляний, 69/32 в м. Кам`янське (т. 2 а.с. 213-221); протоколом пред`явлення особи для впізнання від 27.02.2021 року, згідно із яким потерпіла ОСОБА_15 впізнала обвинувачену ОСОБА_7 як раніше не знайому їй особу, яка 27.02.2021 року, приблизно о 12.00 годині, перебувала по провулку Цегляному, 69/32 та після конфлікту вихопила з її рук сумку, в якій знаходився гаманець (т. 2 а.с. 235-238); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.02.2021 року, згідно із яким свідок ОСОБА_16 впізнала раніше не знайому їй обвинувачену ОСОБА_7 як особу, в якої 27.02.2021 року, приблизно о 12.00 годин, по провулку Цегляному, 69/32 в м. Кам`янське, виник конфлікт з потерпілою.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_15 , у судовому засіданні суду першої інстанції, що узгоджуються за змістом із іншими дослідженими судом доказами, в яких остання детально розповіла про обставини вчинення ОСОБА_7 злочину щодо неї. При цьому ОСОБА_15 чітко вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка після словесного конфлікту вихопила з її рук сумку, в якій знаходився гаманець. Колегія суддів акцентує увагу на тому, що потерпіла та обвинувачена до моменту вчинення злочину знайомі не були, ОСОБА_15 не має будь-яких підстав підстав оговорювати ОСОБА_7 , сторона захисту на наявність таких підстав не посилається і їх існування не обгрунтовує.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй кримінального правопорушення та доведеність вини останньої у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Висунута захисником в апеляційній скарзі версія полягає у тому, що 27.02.2021 о 12:40 на території ДП Центральний ринок м. Дніпродзержинська ДОССТ між потерпілою ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_10 відбувся конфлікт, під час якого остання заволоділа гаманцем потерпілої. При цьому обвинувачена ОСОБА_7 була поруч, але у конфлікт не втручалася, будь-якого відношення до заволодіння майном потерпілої вона не має.

Таку версію подій колегія суддів оцінює критично, оскільки вона не має будь-якого об`єктивного підтвердження і спростовується сукупністю вищезазначених досліджених судом доказів.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що доводи захисника у цій частині не узгоджуються із показаннями самої обвинуваченої та свідка ОСОБА_10 , які одночасно не узгоджуються і між собою.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 у своїх показаннях в суді першої інстанції зазначила, що 27.02.2021 року вона разом з сестрою ОСОБА_10 перебувала на території Центрального ринку у м. Кам`янське, де в останньої виник конфлікт із раніше незнайомою потерпілою ОСОБА_15 . Під час конфлікту, коли всі відволіклись, обвинувачена витягла гаманець з жіночої сумки потерпілої, яка висіла на плечі останньої, та місце скоєння злочину покинула. У гаманці знаходились гроші та картки. Витратити гроші вона не встигла, оскільки все вилучили поліцейські, які прибули до неї додому. Гаманець ОСОБА_15 вона викрала таємно, з корисливих мотивів, оскільки потрібні були гроші.

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаною судом першої інстанції, у своїх показаннях зазначила, що 27.02.2021 року, в обідній час доби, вона разом із обвинуваченою та донькою останньої прийшла до Центрального ринку м. Кам`янське, де в неї виник словесний конфлікт з раніше знайомим чоловіком, до якого втрутилася потерпіла. Під час цих подій з плеча потерпілої впала жіноча сумка і з неї вивалився гаманець, втім остання цього не побачила. Скориставшись цим, ОСОБА_10 таємно підібрала гаманець і разом з сестрою та племінницею пішла додому, а через декілька хвилин до них приїхали співробітники поліції і цей гаманець з грошима забрали.

Показання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 щодо обставин вчинення злочину колегія суддів, погоджуючись з оцінкою, наданою їм судом першої інстанції, оцінює критично, оскільки останні є близькими родичами, а надані ними показання не підтверджуються іншими матеріалами справи, є взаємовиключними та вочевидь надані з метою уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності.

Також колегія суддів зауважує, що грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Зазначене кореспондує правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у його постановах від 14.06.2018 року у справі №754/2834/16-к та від 19.02.2019 року у справі № 629/1663/16-к.

З огляду на вищенаведене та встановлені фактичні обставини справи колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 за епізодом заволодіння майном потерпілої ОСОБА_15 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки дослідженими судом доказами підтверджується, що саме ОСОБА_7 в ході словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_15 вихопила в останньої жіночу сумочку та витягла з неї гаманець, яким заволоділа. Вказані дії обвинувачена вчинила відкрито, привселюдно, потерпіла при цьому усвідомлювала їх протиправний характер.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг захисника та прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.

Так, за змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за однотипні корисливі посягання на чуже майно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів зі шкідливими наслідками, відсутність як обставин, що обтяжують її покарання, так і обставин, що його пом`якшують.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченій за кожний із вказаних злочинів, а також за їх сукупністю на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням покарання за попереднім вироком суду, за видом та розміром є справедливим, відповідає вимогам закону та принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, а підстав для його зміни колегія не вбачає.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять нових відомостей, які не були прийняті судом до уваги, а зводяться до переоцінки раніше врахованих відомостей про особу обвинуваченої, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, та оспорювання реалізації судом свої дискреційних повноважень щодо призначення кримінального покарання.

З аналогічних міркувань щодо законності та справедливості за видом і розміром фактично призначеного ОСОБА_7 покарання не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги захисника щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.

Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що апеляційні вимоги захисника у цій частині позбавлені переконливого обгрунтування. У той же час ОСОБА_7 є особою, яка раніше була неодноразово засуджена за вчинення аналогічних злочинів та відбувала покарання у виді позбавлення волі, втім належних висновків для себе не робила і у кожному випадку після звільнення вчиняла нові кримінальні правопорушення, а отже призначення їй покарання відповідно до нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, як про це порушує питання захисник, належить вважати таким, що не відповідає її особі.

З огляду на викладене підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4