ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/657/23 Справа № 185/7818/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000692 14 липня 2022 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого,який має на утриманні неповнолітню дитину, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

16 серпня 2018 року вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

ОСОБА_7 13 липня 2022 року приблизно о 12.00 год. перебував у гостях у своєї знайомої ОСОБА_9 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де приблизно о 12.30 год. в ході спілкування з останньою поцікавився, хто мешкає по сусідству в буд. АДРЕСА_3 , на що ОСОБА_9 відповіла, що там мешкає якийсь чоловік, однак вона його дуже рідко бачить і що його на даний час вдома не має. ОСОБА_7 припустив, що в указаному домоволодінні можуть перебувати речі, що становлять матеріальну цінність і у останнього в указаний час виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану (згідно указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року). Після чого, в той же день приблизно о 13.40 год. ОСОБА_7 зі сторони городу, де немає огорожі, проникнув на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , підійшов до вхідних дверей житлового будинку, де в замковій щілині вхідних дверей побачив ключ, за допомогою якого вони замикались, та, відімкнувши вхідні двері, проник до середини будинку, в послідуючому приблизно о 13.45 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в середині будинку, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, і обернення його на свою користь, скориставшись відсутністю контролю зі сторони власника будинку та тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає і він діє ніким не поміченим, з корисливих мотивів, шляхом проникнення до житла, таємно, повторно, зі спальної кімнати вказаного будинку викрав телевізор марки «Samsung» моделі UE58NU7100UXUA, що належить ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріального збитку на суму 17 199,20 грн.

Після чого з місця скоєння злочину ОСОБА_7 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення ОСОБА_7 покарання і звільнення від нього через неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. В іншій частині вирок суду просить залишити без зміни.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що без належної оцінки суду залишились тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, який посягнув на одне з найцінніших соціальних благ право власності, основу стабільного функціонування правового суспільства. Вказує, що судом не враховано особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, 11 разів засуджувався, на час ухвалення вироку мав непогашені та незняті судимості, у тому числі і за злочини проти власності, покарання за які відбував і в місцях позбавлення волі. Вказує, що обвинувачений, звільнившись з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу вчинив новий умисний злочин. Зазначає, що обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходу. Вважає, що відсутні обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та відшкодування шкоди.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.

Що стосується тверджень прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і у зв`язку з чим наявна невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони ґрунтуються на матеріалах провадження, тому заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суди при призначенні покарання мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Під час апеляційного провадження суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України. Зокрема, у вироку судом першої інстанції не зазначено, які обставини ним враховані, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, а також ті обставини, що обвинувачений раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, одружений, має на триманні неповнолітню дитину, вину визнав в повному обсязі, шкоду потерпілому відшкодовано.

Крім того, суд врахував і обставину, яка, на його думку, пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття, а також обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив злочинів.

Разом з тим, суд фактично не навів у вироку переконливих доказів про необхідність застосування до ОСОБА_7 засудження зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, а посилання у вироку на те, що суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, способу та характеру його вчинення, його суспільної небезпеки та особи обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів, покарання, за які відбував у місцях позбавлення волі, проте через невеликий проміжок часу вчиняв нові злочини.

Зокрема, звільнившись з місць позбавлення волі 14 березня 2022 року після відбуття покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року ОСОБА_7 до нормального життя не повернувся, не працевлаштувався, суспільно корисною працею не займався і вже 13 липня 2022 року вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності, тобто знову продовжив свою злочинність діяльність.

При цьому суд першої інстанції не достатньою мірою врахував те, що ОСОБА_7 не працює та не має інших легальних джерел доходу, що свідчить про реальну можливість вчинення останнім нових злочинів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України є необгрунтованим і невмотивованим.

Зважаючи на характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд визнав, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 таке покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого.

Так, як слідує з матеріалів провадження ОСОБА_7 раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, не має інших легальних джерел доходу, за місцем мешкання характеризується задовільно, одружений, має на триманні неповнолітню дитину, вину визнав в повному обсязі.

Апеляційним судом встановлено обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, щире каяття, та визнано обставиною, яка обтяжує ОСОБА_7 покарання, рецидив злочинів.

Також відповідно до матеріалів провадження викрадений обвинуваченим телевізор було повернуто потерпілому, що свідчить про відсутність будь-яких матеріальних збитків та наслідків від вчинення цього кримінального правопорушення, що також підтверджується й позицією потерпілого, який не подавав цивільного позову до обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчиненні, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Апеляційний суд приходить до висновку, що саме таке покарання ОСОБА_7 є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також сприятиме запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України, під час апеляційного перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 рокущодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4