№ 336/952/23
Пр. 1-кп/336/527/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(НА ПІДСТАВІ УГОДИ ПРО ВИЗНАННЯ ВИНУВАТОСТІ)

17 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Очаків Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , командира саперного відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , такого, що не має судимості,

укладену 30 січня 2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , про визнання останнім винуватості за ч. 5 ст. 407 КК України та погодження на призначення покарання за ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , який на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 61-РС від 15.06.2022 року і відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 169 з 18 червня 2002 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення і проходить військову службу на посаді старшого сапера-гранатометника інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу означеної військової частини, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, що продовжений Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022 с 21 листопада 2022 року строком на дев`яноста діб, всупереч вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, близько 19-00 години 30 серпня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за вказаною адресою та не знаходився на її території без поважних причин до 6 грудня 2022 року, коли обвинувачений добровільно з`явився за місцем проходження військової служби.

30 січня 2023 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання останнім винуватості за ч. 5 ст. 407 КК України та погодження на призначення покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до якої:

- підозрюваний беззастережно визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті та в цій угоді, щиро кається і обіцяє сприяти розкриттю злочину;

- підозрюваний в ході досудового розслідування добровільно повідомив правоохоронним органам про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; домовленостей щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, між сторонами угоди не відбувалося;

- сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України щодо призначення більш м`якого, не зазначеного в санкції частини 5 ст. 407 КК України, покарання у виді трьох місяців арешту на гауптвахті.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, а також наслідків невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст. 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні сторони просять про затвердження угоди.

Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. ст. 471, 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Законом про кримінальну відповідальність.

Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє:

- що він має право на судовий розгляді, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про допит свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

- наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України;

- характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;

- вид покарання, а також умови звільнення від його відбування з випробуванням, а також зміст обов`язків, які приймає на себе одночасно із звільненням від відбування покарання з випробування.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених правил закону при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вперше вчинив злочин, що є тяжким в розумінні ст. 12 КК України.

Разом з цим у вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочину, добровільно з`явився із зізнанням.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого діяння, відсутність обтяжуючих покарання обставин, задовільні відомості про особу винуватого, який має статус учасника бойових дій, позитивно характеризується за місцем служби, відсутність у нього хворобливих звичок, що становлять небезпеку для суспільства, дають підстави у відповідності до ст. 69 КК України для призначення покарання більш м`якого, ніж зазначене в санкції частини статті обвинувачення, у виді арешту з відбуванням на гауптвахті, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, якими є не лише кара, а й виправлення винного.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про речові докази та процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості за ч. 5 ст. 407 КК України, укладену 30 січня 2023 року між Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання з застосуванням положень статті 69 КК України у виді трьох місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1