Справа № 289/995/20
ВИРОК

IМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2023 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів Житомирської області кримінальне №0000054 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заболоть Радомишльського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого:

вироком Коростишівського районного суду від 21.09.2020 за ч. 2 ст. 186 ст. 102 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2020 року, близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вирішили скоїти крадіжку металевих виробів з цеху, що розташований по АДРЕСА_2 .

Вказаного дня, близько 15 години 00 хвивин, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел направлений на повторну крадіжку майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, прийшли до цеху, що розташований за вказаною вище адресою, належного ОСОБА_7 , після чого, через пошкоджене вікно, залізли у середину цеху, де відкрили вхідні ворота та винесли з даного приміщення різні запчастини з чорного металу загальною вагою 650 кілограмів, загальною вартістю 3250 гривень, які хотіли викрасти, але свої злочинні дії не довели до кінця, оскільки не змогли винести дані речі за територію розташування цеху та розпорядитися ними на власний розсуд з причин, що незалежали від їх волі.

Своїми умисними діями, що виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаними з проникненням у приміщення, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

Продовжуючи свої злочинні дії 27 січня 2020 року, близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вирішили незаконно заволодіти автомобілем ЗАЗ-«11033-40» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 32989 гривень 18 копійок, що стояв у подвір`ї господарства ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 .

У вказаний час, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел направлений на заволодіння автомобілем «ЗАЗ-11033-40», що належить ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи повторно, зайшли до подвір`я господарства ОСОБА_8 , що розташоване за вказаною вище адресою та підійшовши до автомобіля, відкрили його дверцята, які замкнені не були і в подальшому за допомогою власної фізичної сили викотили даний транспортний засіб за територію господарства ОСОБА_8 , де його залишили.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 289 КК України.

В суді обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, вказав, що 27 січня 2020 року його знайомий ОСОБА_6 запропонував йому вкрасти металобрухт з цеху, що по вул. Гаєвій в с. Заболоть. Вони через вікно залізли в цех, де відкрили вхідні ворота та винесли з даного приміщення різні запчастини загальною вагою 650 кг, які хотіли викрасти. Потім з ініціативи ОСОБА_10 пішли до будинку ОСОБА_11 , де хотіли взяти автомобіль, щоб на ньому вивезти метал, але не змогли його завезти, виштовхали за межі двору та по вулиці, метрів на 200, після чого залишили. У вчиненому розкаявся, вказав, що вибачився перед потерпілими. Також в суді пояснював, що питання про звільнення його від покарання за вироком від 21.09.2020 судом не вирішувалось, а на судові засідання не їздив, бо була потреба в грошах, тому заробляв їх в Києві на будівництві.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з"явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, з приводу покарання поклались на розсуд суду, цивільні позови не подавали.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.10.2020 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України закрито у зв`язку з його смертю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні, після зміни обвинувачення, зазначав, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України повністю доведена. Просив суд призначити обвинуваченому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі, а вирок суду від 21.09.2020 виконувати самостійно.

Захисник не заперечувала проти обставин вчинення злочинів, встановлених в ході розгляду справи. Просила врахувати, що ОСОБА_4 в молодому віці залишився без матері, проживає з сестрою, працює на підробітках в Києві, давав правдиві покази, які сприяли як розкриттю злочинів, так і їх належній кваліфікації. Вказане просила врахувати та призначити остаточне покарання з іспитовим строком.

Оцінивши досліджені докази у своїй сукупності, діючи згідно ст. 337 КПК України в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, які не оспорюється обвинуваченим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаними з проникненням у приміщення, а також умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України відповідно, тобто органом досудового розслідування його дії кваліфіковані вірно. Зокрема, кваліфікуюча ознака повторності наявна у обох злочинних діях ОСОБА_4 в зв`язку з вчиненням ним в січні 2019 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за яке ОСОБА_4 і було засуджено вироком від 21.09.2020 з іспитовим строком.

Згідно характеристики з Державного професійно-технічного навчального закладу «Радомишльський професійний ліцей» від 31.01.2020 № 94 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 характеризується посередньо (т. 2 а.с. 14).

Згідно характеристики Зоболотського старостинського округу Радомишльської міської ради від 29.01.2020 № 15 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 характеризується негативно (т. 2 а.с. 15).

Згідно довідки КНП «Радомишльська лікарня» Радомишльської міської ради від 25.02.2020 № 280, ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря психіатра та нарколога не звертався (т. 2 а.с. 16).

Згідно вироку Коростишівського районного суду від 21.09.2020, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 ст. 102 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік (а.с.2 т.2).

Згідно з довідкою Житомирського районного сектору № 6 Філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, ОСОБА_4 перебував на обліку як засуджений вироком Коростишівського районного суду від 21.09.2020, 30.09.2021 знятий з обліку в зв`язку з надходженням вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.08.2021 та на даний час перебуває на обліку органу пробації саме за останнім вироком, а питання про звільнення його від відбування покарання після минування іспитового строку не вирішувалося.

Згідно вироку Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.08.2021, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з іспитовим строком 3 роки (а.с.22 т.2).

Згідно ухвали Житомирського апеляційного суду від 02.08.2022, вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 09.08.2021 відносно ОСОБА_4 скасовано, постановлено призначити в суді першої інстанції новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України (а.с.87 т.2).

Згідно протоколу затримання особи, 11.01.2023 ОСОБА_4 затримано на підставі ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.11.2022 про оголошення його в розшук та дозвіл на затримання (а.с.247 т.2).

Згідно ухвали Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.01.2023, ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, починаючи з 11.01.2023 по 11.03.2023 включно.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_4 відносяться до тяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, так як він вину повністю визнав, вибачився перед потерпілими, давав правдиві послідовні покази на досудовому розслідування та в суді, чим, зокрема, сприяв належній правовій кваліфікації вчинених діянь.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, - судом не встановлено. Суд не визнає такою рецидив злочинів, зазначений в обвинувальному акті, оскільки повторність вчинення злочинів є кваліфікуючого обставиною вчинених ОСОБА_4 злочинів.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, враховує межі, установлені у санкціях частин статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; обставини вчинення кримінальних правопорушень, від яких не настало істотних негативних наслідків, майнова шкода потерпілим відшкодована; думку прокурора, обвинуваченого та захисника; дані про особу обвинуваченого, який підробляє неофіційно та самостійно себе утримує, за місцем проживання характеризується негативно, однак визнав свою вину у скоєному та розкаявся, а також суд враховує відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого від потерпілих.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, та підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Також суд враховує, що вироком Коростишівського районного суду від 21.09.2020 за за ч. 2 ст. 186 ст. 102 КК України ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. При цьому в зв`язку з подальшим засудженням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК у даному провадженні вироком від 09.08.2021, подальшим скасуванням вироку судом апеляційної інстанції ухвалою суду від 02.08.2022 та направленням справи на новий розгляд, питання про звільнення від покарання в зв`язку з минуванням іспитового строку за вироком від 21.09.2020 в порядку ч. 3 ст. 75 КК України судами не вирішувалось, згідно довідки пробації від 01.02.2023. Тобто, ОСОБА_4 не був звільнений від покарання за вироком суду від 21.09.2020, а тому воно підлягає врахуванню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України при ухвалені даного вироку. При цьому суд враховує висновки про застосування норми права, передбаченої ч. 4 ст. 70 КК, зазначені у постановах Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 234/17282/17 та від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17, з яких суд робить висновок, що за відсутності ухвали суду про звільнення особи від відбування покарання суд не вправі ігнорувати покарання за попереднім вироком та зобов`язаний застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні нового покарання.

Відтак суд на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.09.2020, більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_4 призначає покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою молодого віку з життєвими перспективами, його ставлення до вчиненого, а саме те, що він розкаявся у скоєному, після подій злочинів протягом тривалого часу нових правопорушень не вчиняв, що свідчить про позитивні зміни морально-психологічного стану, а також те, що потерпілі не наполягали на його суворому покаранні, суд вважає недоцільним відбування покарання у вигляді позбавлення волі та приходить до переконання про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України.

Суд враховує, що справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, викладену в постанові від 01.12.2022, справа № 761/5434/2.

На думку суду, призначене судом покарання з подальшим звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, відповідатиме цілям покарання, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. При цьому покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі, яке просив застосувати прокурор, суд вважає таким, що є надто суворим для обвинуваченого, враховуючи його особу та обставини скоєння злочинів.

Крім того суд також враховує положення ст. 416 КПК та висновки, наведені в ухвалі суду апеляційної інстанції від 02.08.2022 в частині оцінки призначеного ОСОБА_4 покарання та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком при попередньому розгляді справи судом першої інстанції.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням та відсутністю ризиків, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_4 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_12 у період з 11.01.2023 по 10.02.2023 утримувався під вартою, зазначений період йому необхідно зарахувати у строк відбуття покарання.

Цивільний позов по справі - не заявлено.

Також з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави підлягають стягненню витрати на проведення експертиз в сумі 2 198, 14 гривень.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 100, 349, 369-371, 373, 374 - 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.09.2020, більш суворим покаранням, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили з тримання під вартою змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, звільнивши ОСОБА_4 негайно з-під варти в залі суду.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку, номери мобільного телефону;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Після вступу вироку в законну силу - запобіжний захід скасувати.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення із 11.01.2023 по 10.02.2023 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 2 198,14 гривень.

Речовi докази: 650 кг брухту чорного металу, що передані на зберігання власнику ОСОБА_7 , залишити йому в користування ; автомобіль марки "ЗАЗ 11033-40", д.н.з. НОМЕР_1 , та ніж, що передані на зберігання власнику ОСОБА_9 - залишити йому в користування; ліхтарик рукавички та мотузку, що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Радомишльського відділу поліції Житомирської області - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1