КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 02 листопада 2022 року включно, та визначено йому заставу у вигляді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496 200 гривень.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох умисних корисливих кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, який полягає у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій, а також особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела прибутків, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду, зважаючи на мірупокарання, яка може бути йому призначена у разі визнання його винуватим; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які, враховуючи стадію судового розгляду, мають надати свої показання в суді, та _____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3549/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 4 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_1
вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема аналогічні, оскільки не має стабільного джерела прибутків, і тому саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною, невмотивованою та такою, що не в повній мірі відповідає вимогам чинного КПК України, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді нічного арешту з покладенням на нього відповідних обов`язків.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в оскаржуваному рішенні слідчий суддя не вказав, чому саме не врахував аргументи захисту щодо відсутності ризиків і чому надав перевагу аргументам стороні обвинувачення. При цьому слідчий суддя лише повірив прокурору, зазначивши ті самі обставини, які навів останній, і жодного іншого обґрунтування продовження тримання під вартою обвинуваченого оскаржувана ухвала не містить.

Крім того, суду першої інстанції варто було критично віднестись до існування ризику переховування від слідства та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як дана обставина йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини, в рішеннях якого вказано, що тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою, та те, що одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя, знищити докази, або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою, а підстави для тримання під вартою мають бути підтверджені фактами.
При цьому вказує на те, що обвинувачений має на утриманні матір пенсіонерку, якій встановлено діагноз розсіяний склероз та яка потребує постійної допомоги від сина. Крім того, обвинувачений був одружений та має на утриманні доньку, 2003 р.н., а також має трудовий стаж починаючи з 2004 року, та останніми роками працював тренером з боксу, менеджером з реалізації нерухомого майна, хоч і не офіційно, проте постійно шукав стабільну та офіційну роботу до затримання. Отже, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та прагне створити нову сім`ю.
Також обвинувачений співпрацює зі слідством: декілька разів було проведено його допит та пред`явлено особу, яка запропонувала йому роботу кур`єром, для впізнання за фотознімками; 01.08.2022 року було проведено одночасний допит за участю ОСОБА_9 та іншою підозрюваною ОСОБА_10 .
При цьому жодного посилання на докази, які обґрунтовують ризики, наявність нових ризиків та обставин, які перешкоджають завершенню розслідування до закінчення дії попередньої ухвали, судом в оскаржуваній ухвалі не наведено.
Також прокурор не довів, а суд не обґрунтував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Зобов`язання доведення цього не може мати в собі лише усне пояснення прокурора чи його думку, яка в даному випадку в значній мірі базується на припущеннях. Доведення ризиків мають бути надані суду разом з документальними доказами, що фактично не відбулось.
Крім того, звертає увагу й на те, що в спірній ухвалі відсутні факти та інформація, які переконали б спостерігача, що обвинувачений вчинив злочин. Тим більше, що в судовому засіданні обвинувачений конкретно вказав, що походження переданих йому грошових коштів йому невідомо, що до клієнтів з обміну валюти не було вчинено жодного примусу, вони вчиняли правочин добровільно та мали час та можливість пересвідчитись в справжності грошових коштів.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001923 по обвинуваченню ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , кожного з них, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що мотивовано наявністю таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання його винуватим, його незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які мають надати свої показання в суді, та вчинення інших кримінальних правопорушень, зокрема аналогічних, суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні декількох умисних корисливих кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, який полягає у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій, а також особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, а отже, не має стабільного джерела прибутків,дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним існуючим ризикам, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого даного запобіжного заходу та не зникли,і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_6 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи ж характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні декількох умисних корисливих кримінальних правопорушень, в тому числі і особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, який полягає у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах, що, за висунутим саме ОСОБА_7 обвинуваченням, мало місце стосовно трьох потерпілих, та свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, а отже, не має стабільного джерела прибутків, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, зважаючи на міру покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання його винуватим, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, які безпосередньо мають надати свої показання в суді, та вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема аналогічні, оскільки не має постійного джерела доходів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Крім того, на переконання колегії суддів, наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, доньки, 2003 р.н., хворої матері пенсіонерки, трудового стажу з 2004 року, неофіційної роботи до затримання, та те що, обвинувачений співпрацював зі слідством, на чому наголошує захисник, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_7 наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника ОСОБА_6 в частині недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року, якою, зокрема, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 02 листопада 2022 року включно, та визначено йому заставу у вигляді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496 200 гривень, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3