УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2022 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві перебувають матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за 0000044 від 12.06.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.408 ч.1, 111 ч.1 КК України, за фактом дезертирства у травні 2014 року військовослужбовця командування ВМС ЗСУ ОСОБА_5 . В рамках якого ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України.
Як вбачається з клопотання, під час досудового розслідування, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання батька ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилученофотографії з зображенням ОСОБА_5 , у тому числі у військовій формі у кількості 9 одиниць, які запаковано до сейф-пакету «S2049500»; компакт-диски у кількості 7 одиниць, які запаковано до сейф-пакету «S2049501»; носій інформації, на якому зображено «S/N: WMAP94636376, 160 Gb», у кількості 1 одиниця, що запаковано до сейф-пакету «S2049499»; блокнот з чорновими записами на 24 арк., що запаковано до сейф-пакету «S2049502»; предмет ззовні схожий на планшет марки «Asus» моделі «К019» білого кольору у кількості 1 одиниця, що запаковано до сейф- пакету «S2049503, - які було визнано речовими доказами в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на вказане в клопотанні майно, обґрунтовуючи клопотання необхідністю забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий просив розглянути клопотання без його участі, звернувшись до суду з відповідною заявою, надавши відомості щодо власника майна.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Вилучене майно, зазначене у клопотанні, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні слідчим наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна.

Керуючись ст. ст. 98, 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на фотографії з зображенням ОСОБА_5 , у тому числі у військовій формі у кількості 9 одиниць; компакт-диски у кількості 7 одиниць; носій інформації, на якому зображено «S/N: WMAP94636376, 160 Gb», у кількості 1 одиниця; блокнот з чорновими записами на 24 арк.; предмет ззовні схожий на планшет марки «Asus» моделі «К019» білого кольору у кількості 1 одиниця.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1