Справа №293/1438/21
Провадження №1-кп/293/148/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000536 від 04 квітня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Черняхів Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, військовозобов`язаного, раніше неодноразово судимого, останній раз 02.07.2020 вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

04.04.2021 близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_4 перебував в приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , де разом вживали спиртні напої, в ході чого між ОСОБА_4 виник словесний конфлікт на фоні раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 .

В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 виник протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність та кримінальну караність своїх дій, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_6 та спричинив їй один удар кулаком правої руки в область голови, після чого вкусив за тильну поверхню кисті руки та в подальшому почав наносити удари ногами по колінах та стегнах.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі справа, в ділянці правого ліктьового суглобу, поверхневих ран та синця на тилі правої кисті, а також синців по ходу гребня лівої здухвинної кістки, на передніх поверхнях в ділянці обох колінних суглобів, на правому стегні, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 04.04.2021 близько 04 години 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи агресивно налаштованим вийшов з приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , де біля входу побачив ОСОБА_7 , яка почала заспокоювати останнього.

В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на протиправне спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 взяв сокиру, та утримуючи її руків`я обома руками підійшов до ОСОБА_7 , яка стяла біля входу у вищевказаний будинок, та наніс їй один удар сокирою в ділянку волосистої частини голови.

В результаті протиправних злочинних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння черепа ліворуч з переходом на основу черепа ліворуч, які відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, не визнав, в судовому засіданні надав покази, відповідно до яких пояснив, що 03.04.2021 близько 20 години вечора він, взявши з собою горілки, приїхав на святкування дня народження ОСОБА_10 , що проживає в АДРЕСА_3 . На святкуванні були присутні його дружина ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вони всі разом сиділи за столом, спілкувалися та вживали спиртні напої. Близько 2 години ночі 04.04.2021 закінчилась горілка та закуска, тому він разом із ОСОБА_12 гужовою повозкою поїхали по горілку, де повертаючись назад зустріли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яких запросили з собою та привезли до будинку ОСОБА_10 . Зайшовши до будинку, вони сіли всі разом за стіл та продовжили святкування. Близько 3 години ночі 04.04.2021 до них прийшла сусідка ОСОБА_15 з шваброю в руках. ОСОБА_7 запросила її за стіл, вона посиділа з ними 20 хвилин і стала збиратися додому. ОСОБА_4 почав забирати швабру у ОСОБА_15 , однак вона не віддавала її, в цей час ОСОБА_6 підійшла до нього та стала відбирати швабру, внаслідок чого руків`я швабри зламалось. Після цього ОСОБА_14 із ОСОБА_13 та ОСОБА_15 пішли з будинку. ОСОБА_4 залишився в будинку разом із ОСОБА_6 , між ними виникла суперечка через швабру, тоді він схопив її за волосся, і вона впала на підлогу. ОСОБА_12 тримав його, а ОСОБА_6 взяла сковорідку та завдала ОСОБА_4 удару по голові, внаслідок чого він впав та на деякий час втратив свідомість. Далі ОСОБА_11 повідомила його, що ОСОБА_6 через вікно вибігла на вулицю, тому він вибіг за нею. Потім, ОСОБА_11 сказала, що «це не Яна, це ОСОБА_16 », та що їде поліція. Коли приїхала поліція, йому стало відомо, що у ОСОБА_7 травмована голова сокирою. Вказав, що він не бив ОСОБА_7 , оскільки на той час її не було в будинку, не висловлював погроз в її адресу, він доганяв лише ОСОБА_6 за те, що вона вдарила його по голові. Також вказав, що його сокира з дерев`яною ручкою та пилка лежали у веранді біля порогу, він туди їх поклав, щоб не вкрали з підводи. Цивільні позови прокурора та потерпілої не визнав.

Захисник обвинуваченого під час судових дебатів зазначила, що інкриміновані ОСОБА_4 діяння, передбачені ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.125 КК України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді, у зв`язку із чим просила виправдати обвинуваченого, а цивільні позови залишити без розгляду.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказаних вимог закону при розгляді даного кримінального провадження суд дотримався, створивши передбачені процесуальним законом умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Зокрема, суд допитав потерпілих та свідків сторони обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим знайома, він її кум, неприязних стосунків немає. 03.04.2021 ОСОБА_7 запросила її та інших осіб на день народження ОСОБА_10 . У будинку були вона, ОСОБА_12 , ОСОБА_7 і ОСОБА_11 . ОСОБА_4 з ними спочатку не перебував, приїхав пізніше з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вони сиділи та святкували. Близько 03 години ночі 04.04.2021 прийшла до будинку сусідка ОСОБА_15 з шваброю в руках та зробила зауваження щодо гучної поведінки, сказала, що викличе поліцію, на що ОСОБА_4 розізлився та забрав у неї швабру. Сусідка хотіла забрати швабру, але в її не вийшло, та щоб уникнути конфлікту вона згодом пішла з будинку. ОСОБА_4 хотів наздогнати сусідку ОСОБА_17 , але ОСОБА_6 намагалась заспокоїти ОСОБА_4 та його стримувала, однак він її вкусив за руку, тому вона його відпустила, а ОСОБА_4 схопив її за волосся та бив в голову кулаком та ще наносив удари по тілу, руках від яких вона впала, а ОСОБА_4 продовжив наносити удари ногами по тілу. В цей час ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 намагались відтягнути ОСОБА_4 від неї. Потім ОСОБА_4 вибіг на вулицю і забіг в будинок з сокирою в руках при цьому почав погрожувати ОСОБА_6 , що вб`є її та зарубає. При цьому ОСОБА_4 тримав ОСОБА_12 , щоб він не дістав до ОСОБА_6 ОСОБА_14 із ОСОБА_13 були на вулиці. ОСОБА_4 знову вибіг на вулицю, та ОСОБА_7 пішла за ним, щоб заспокоїти його. Однак, через деякий час до будинку зайшла ОСОБА_7 з рубленою раною голови, мовчала, після чого до будинку забіг ОСОБА_12 і сказав, що ОСОБА_4 вдарив сокирою ОСОБА_7 по голові. Вона викликала швидку допомогу та працівників поліції. Також потерпіла доповнила, що під час конфлікту ОСОБА_4 погрожував лише їй.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 03.04.2021 в її чоловіка ОСОБА_10 було день народження. На це свято вона покликала ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Близько 17 години вечора вони почали святкувати день народження, вживали горілку. Пізніше до їх будинку приїхав ОСОБА_4 , який трохи посидів та пішов до магазину. Повернувся з магазину ОСОБА_4 з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 після 21 години вечора. Всі разом вони продовжували святкувати день народження десь до 02 години ночі, коли прийшла сусідка ОСОБА_15 зробити їм зауваження, тримаючи швабру. ОСОБА_4 забрав швабру у ОСОБА_15 та не віддавав, поки вони всі сиділи за столом. Потім ОСОБА_13 з ОСОБА_14 вийшли з будинку та пішли провести сусідку додому. ОСОБА_6 намагалася забрати швабру. ОСОБА_4 вкусив ОСОБА_6 за руку, погрожував та ображав її. Між ними виник конфлікт, під час якого вони шарпали один одного, штовхалися, та боролися на підлозі. ОСОБА_12 забрав і відкинув швабру. Надалі вона пам`ятає, що вийшла на вулицю, щоб зателефонувати чоловіку та повертаючись до будинку біля веранди, відчула удар по голові, на якій була одягнена кепка бейсболка. Хто саме її вдарив вона не пам`ятає, однак зі слів ОСОБА_13 взнала, що саме ОСОБА_4 наніс їй сокирою удар по голові, після чого вона впала і на деякий час втратила свідомість. Внаслідок завданих тілесних ушкоджень вона лікувалася в обласній лікарні близько 10 днів. Заявлений цивільний позов ОСОБА_7 підтримала в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_8 допитана в судовому засіданні показала, що 03.04.2021 був день народження у її зятя ОСОБА_10 . Її дочка ОСОБА_7 за місцем проживання ОСОБА_10 запросила гостей відсвяткувати його день народження, однак це відбулося без його присутності. Потерпіла вказала, що їй зателефонували близько 04 год. 30 хв. 04.04.2021 та повідомили, що її дочку ОСОБА_7 забрала швидка з травмою голови. Коли вона приїхала до лікарні, то побачила свою дочку ОСОБА_7 на візку із травмою голови. Дочку направили в Житомирську обласну лікарню, де вона була прооперована та тривалий час неодноразово лікувалась.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що 03.04.2021 ввечері він перебував на святкуванні дня народження ОСОБА_10 , де були присутні ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та пізніше під`їхав ОСОБА_4 з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вони всі разом вживали спиртні напої. Пізно вночі до будинку прийшла сусідка ОСОБА_15 зі шваброю в руках, яку ОСОБА_4 у неї забрав та не повертав. ОСОБА_6 намагалася забрати у ОСОБА_4 швабру, та вони боролись між собою, під час боротьби ОСОБА_4 вкусив ОСОБА_6 за руку та вирвав жменю її волосся, тому ОСОБА_12 також намагався відібрати швабру у ОСОБА_4 , в наслідок чого швабра зламалась. Після цього сусідка ОСОБА_15 з ОСОБА_13 вийшли з будинку. Через декілька хвилин ОСОБА_4 вийшов на вулицю, а коли зайшов з сокирою в руках, то погрожував зарубати ОСОБА_6 . Так як ОСОБА_6 була в іншій кімнаті, то ОСОБА_12 забрав у ОСОБА_4 сокиру із залізним руків`ям та сховав у кладовку. Тоді ОСОБА_4 вийшов на вулицю, після чого зайшов до хати із вилами та знову шукав та кричав до ОСОБА_6 , але вила у нього ОСОБА_12 теж забрав та відніс до сараю, а коли через деякий час ОСОБА_12 повертався до будинку, побачив ОСОБА_7 біля порогу будинку, з рани на голові у неї текла кров, поряд з нею нікого не було. Після цього вони зайшли в будинок, ОСОБА_6 викликала поліцію. Він та ОСОБА_7 знаходились біля будинку, чекали поліцію, а ОСОБА_4 до приїзду поліції перебував у будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що в квітні 2021 року він разом з обвинуваченим ОСОБА_4 , потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 перебували на святкуванні дня народження в будинку у ОСОБА_10 , всі вживали спиртні напої. Пізніше до будинку прийшла сусідка ОСОБА_15 , яка попросила бути тихіше, бо викличе поліцію. Її запросили до столу. ОСОБА_4 забрав у неї швабру, тримав швабру біля себе, та поводився агресивно. ОСОБА_6 намагалася забрати швабру у ОСОБА_4 і між ними зав`язався конфлікт та бійка, під час якої ОСОБА_12 тримав ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 забирала швабру та вдарила ОСОБА_4 ногою, звалили його на підлогу. ОСОБА_13 бачив як ОСОБА_7 виходила на вулицю, а ОСОБА_4 взявши до рук вила, висловлював погрози, але його заспокоювали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а він з ОСОБА_12 забрали вила і винесли в сарай. Потім ОСОБА_13 вийшов на вулицю, був там 10 хвилин, та коли через деякий час розмовляв біля будинку із ОСОБА_14 , то почув позаду галас, озирнувся і побачив як ОСОБА_7 впала на землю біля веранди, поряд з нею стояв ОСОБА_4 із сокирою в руках, більше ударів він ОСОБА_7 не наносив, хоча йому нічого не заважало. Інших осіб біля них не було. Він підбіг до ОСОБА_4 та спробував вирвати у нього з рук сокиру, однак ОСОБА_4 відмахнувся, вдаривши його обухом сокири в область щоки, погрожував що всіх вб`є, тому ОСОБА_13 втік та заховався за сараєм і дзвонив в поліцію. Приблизно через 40 хвилин приїхали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що в квітні 2021 року ввечері на вулиці в с. Андріївка зустрів ОСОБА_4 . Вони разом поїхали на гужовій повозці до будинку, де розпивали спиртні напої, але він випив небагато, десь три стопки горілки. Вночі до будинку прийшла сусідка ОСОБА_15 та попросила зробити музику тихіше, бо викличе поліцію. ОСОБА_4 забрав у неї швабру та не віддавав, між ними виникла словесний конфлікт, ОСОБА_4 став поводитися агресивно та сварився з усіма присутніми. Всі присутні намагалися заспокоїти ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_4 вибіг у веранду та повернувся з бензопилою в руках, але ОСОБА_14 відібрав її у ОСОБА_4 , виніс та заховав у сараї. Перебуваючи на вулиці він бачив, як ОСОБА_13 проводив сусідку ОСОБА_15 до її будинку, а коли після цього повернувся на подвір`я, то вони разом стояли на вулиці біля веранди та курили. Тоді ж він побачив, як з будинку вийшов ОСОБА_4 із сокирою в руках, за ним вийшла ОСОБА_7 та намагалась його заспокоїти, сказала «Сєрий, заспокойся». Однак ОСОБА_4 сокирою, яку тримав двома руками, наніс ОСОБА_7 удар по голові лезом сокири, від якого вона впала на землю. ОСОБА_14 злякався та втік з ОСОБА_13 за хату на дорогу та викликав поліцію. Згодом приїхали працівники поліції. Після того що сталося, ОСОБА_4 просив його не розповідати те, що він бачив.

Свідок ОСОБА_15 , будучи допитана в судовому засіданні показала, що в ніч з 03.04.2021 на 04.04.2021 почула, що в будинку її сусіда ОСОБА_10 щось відбувається, тому пішла до його будинку, взявши до рук швабру, підійшла до веранди та почула голос ОСОБА_7 . Зайшовши до будинку, вона побачила як за столом сиділи ОСОБА_6 , її троє дітей, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_11 . Свідок ОСОБА_15 на запрошення присутніх сіла до них за стіл. Через деякий час ОСОБА_4 забрав у неї швабру та не віддавав. ОСОБА_6 намагалася забрати в ОСОБА_4 швабру, однак він її не віддавав, та в ході суперечки швабру зламали, після чого ОСОБА_15 в супроводі ОСОБА_13 пішла додому. Через деякий час приїхала поліція, тому вона знову пішла до будинку ОСОБА_10 , та бачила, зокрема, ОСОБА_11 , яка казала до ОСОБА_4 «це не ОСОБА_18 , це ОСОБА_16 ».

Свідок ОСОБА_11 допитана в судовому засіданні, пояснила, що в квітні 2021 року вони святкували день народження ОСОБА_10 , сиділи за столом, впивали. Пізно вночі до будинку прийшла сусідка ОСОБА_15 з шваброю, яку в подальшому ОСОБА_4 забрав. ОСОБА_6 намагалась відібрати швабру у її чоловіка ОСОБА_4 , вони сварились, билися, ОСОБА_6 кричала на ОСОБА_4 , а ОСОБА_12 їх розбороняв. Свідок ОСОБА_11 перебувала з дітьми в другій кімнаті, і дивилась звідти за конфліктом, бо діти її не відпускали від себе. Вона бачила, як ОСОБА_4 тягав за коси ОСОБА_6 , вони кричали один на одного, тоді ж ОСОБА_6 вдарила ОСОБА_4 сковорідкою по голові. ОСОБА_7 була десь на вулиці. ОСОБА_4 вискочив на вулицю і зайшов до будинку з вилами, але ОСОБА_6 та ОСОБА_12 їх забрали. ОСОБА_6 через вікно вибралась на вулицю. Потім ОСОБА_11 побачила ОСОБА_7 , яка зайшла в хату з пораненою головою, тому викликала поліцію. Після цього ОСОБА_4 знову доганяв ОСОБА_6 за хатою.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що з ОСОБА_7 раніше разом проживав, довіряв їй доглядати за будинком. 03.04.2021 він попросив ОСОБА_7 накрити стіл, щоб відсвяткувати свій день народження, однак додому на святкування не приїхав, оскільки автомобіль зламався у рейсі, тому він повернувся додому лише 05.04.2021, та побачив розбиту шибку у веранді будинку та плями крові перед порогом веранди. Після приїзду він дізнався від ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , що ОСОБА_4 04.04.2021 вдарив сокирою ОСОБА_7 . Свідок також повідомив, що у його господарстві було дві сокири, одна із залізним руків`ям, яка зберігалась в кладовці будинку, її вилучили поліцейські, та сокира з дерев`яним руків`ям, яка на момент його приїзду так і лежала в дровнику в сараї біля будинку.

Твердження захисника обвинуваченого про недопустимість як доказу показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , оскільки такі показання відповідно до положень ст. 97 КПК є показаннями з чужих слів, суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Законодавцем також передбачено, за яких умов суд може визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів (ч. 2 ст. 97 КПК). Водночас при прийнятті рішення суд зобов`язаний враховувати, зокрема, значення пояснень та показань у випадку їх правдивості для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази, які подавалися або можуть бути подані; а також можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував (постанова у справі №441/845/17 від 19 листопада 2019 року), що для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні статті 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до статті 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що висновки про доведеність завдання обвинуваченим удару сокирою потерпілій ОСОБА_7 , послідовності дій та інших обставин вчинення ним злочину не ґрунтуються на твердженні, переказаному свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_15 . Ці обставини суд установив на підставі інших доказів, у тому числі на підставі показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 щодо обставин, які вони сприймали особисто, таким чином, не є показаннями з чужих слів по відношенню до обставин вчинення злочину обвинуваченим.

Наведені у вироку показання свідків суд визнає послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Ці показання отримано в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, і ними, як процесуальними джерелами доказів, в розумінні ст. 84 КПК підтверджується час, місце та спосіб вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України, стороною захисту стосовно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань не надано. Клопотань про допит інших осіб в якості свідків сторони кримінального провадження не заявляли.

Прокурором на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, надано наступні документи та речові докази, які досліджено судом, зокрема:

- суд враховує витяг з ЄРДР про кримінальні правопорушення, як доказ законності отриманих та досліджених в судовому засіданні доказів, з якого слідує, що досудове розслідування щодо обвинуваченого розпочалось згідно повідомлення заявника ОСОБА_14 від 04.04.2021, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за № 0000536 від 04.04.2021 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (т.1 а.с. 28-29).

- рапорт чергового поліції від 04.04.2021, зареєстрований в ЄО за №16940 від 04.04.2021, згідно якого слідує, що ОСОБА_14 повідомив чергового поліції, що ОСОБА_19 сокирою рубає мешканців будинку, що в АДРЕСА_4 ; повідомлення від інших заявників відносно виловлювань погроз фізичною розправою або вбивством, нанесення тілесних ушкоджень (том 2 а.с. 32-33,34,35);

- протокол огляду місця події від 04.04.2021, проведеного за добровільною згодою особи, яка володіє житлом, в ході якого було оглянуто будинок АДРЕСА_3 , під час проведення якого вилучено змиви до паперових конвертів; 2 предмета схожі на сокиру (у приміщенні № 2 (коридор будинку) вилучено сокиру з дерев`яним руків`ям, у приміщенні № 3 (підсобка будинку) вилучено сокиру з металевим руків`ям) (том 2 а.с.37-39,40-42);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.04.2021, відповідно до якої виявлені під час огляду місця події від 04.04.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , два предмети зовні схожі на сокиру, чотири змиви речовини бурого кольору визнані речовими доказами (том 2 а.с.47); речові докази (дві сокири) оглянуто судом в судовому засіданні;

- ухвала слідчого судді Богунського районного суду Житомирської області від 06.04.2021, згідно якої накладено арешт на два предмети зовні схожі на сокиру, чотири змиви речовини бурого кольору (том 2 а.с.48);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 04.04.2021 від потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого вбачається, що ОСОБА_7 повідомила про здійснення замаху на її життя, внаслідок нанесення удару сокирою в область голови (том 2 а.с. 49) ;

- висновок судово-медичної експертизи №517 від 06.04.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи з якого вбачається, що у потерпілої ОСОБА_7 виявлено черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння черепа ліворуч з переходом на основу черепа ліворуч, що супроводжувалося забоєм тім`яної частки лівої частини головного мозку, пневмоцефалією (наявність повітря у черепній коробці), які утворилися від дії тупого твердого предмету з контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (том 2 а.с. 142-143);

- протокол затримання ОСОБА_4 від 04.04.2021, згідно якого ОСОБА_4 затриманий 04.04.2021 о 04 год. 30 хв. (том 2 а.с.52-55);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.04.2021, згідно якої вилучені у ОСОБА_4 під час затримання камуфляжна куртка та кашкет, визнані речовими доказами (том 2 а.с.56-57); зазначені речові докази оглянуто судом в судовому засіданні;

- ухвала слідчого судді Богунського районного суду Житомирської області від 07.04.2021 про накладення арешту на камуфляжну куртку та кашкет, що були вилучені у ОСОБА_4 04.04.2021 (том 2 а.с.58);

- протокол отримання зразків для експертизи від 04.04.2021 у ОСОБА_4 (том 2 а.с.59);

- постанова про відібрання біологічних зразків для експертного дослідження від 04.04.2021, з якої вбачається, що у ОСОБА_4 відібрано зрізи нігтьових пластин з обох рук для подальшого проведення судових експертиз (том 2 а.с.60);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 04.04.2021 (том 2 а.с.61);

- висновок №119 від 04.04.2021 щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відповідно до якого 04.04.2021 о 08 год. 15 хв. проведено огляд ОСОБА_4 на виявлення стану сп`яніння, висновок огляду: алкогольне сп`яніння (том 2 а.с.62);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.04.2021 від ОСОБА_8 , яка заявила, що ОСОБА_4 вчинив замах на вбивство ОСОБА_7 (том 2 а.с. 66);

- висновок судово-медичної експертизи №503 від 05.04.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_4 виявлено забійну рану голови на волосистій частині голови (без зазначення точної форми, розмірів, країв, кінців, дна рани), яка утворилася від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень (том 2 а.с.67);

- протокол слідчого експерименту від 12.04.2021 за участі свідка ОСОБА_12 , в ході проведення якого останній добровільно та детально розповів про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 на 04.04.2021 в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 68-71);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від

12.04.2021, згідно якої оптичний DVD-R диск марки Videx з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів провадження (том 2 а.с. 72);

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.04.2021 за участі свідка ОСОБА_13 в ході проведення якого останній добровільно та детально розповів про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 на 04.04.2021 в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 74-78);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 12.04.2021, відповідно до якої відеозапис слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів провадження (том 2 а.с.79);

- висновок судово-медичної експертизи №548 від 12.04.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи з якого вбачається, що у ОСОБА_13 будь-яких видимих тілесних ушкоджень на шкірі волосистої частини голови, обличчя, шиї, обох верхніх кінцівках, тулубі, обох нижніх кінцівках при судово-медичному обстеженні не виявлено (том 2 а.с. 81);

- протокол отримання зразків для експертизи від 16.04.2021 у ОСОБА_4 (том 2 а.с.82);

- висновок судово-медичної експертизи №270 від 19.04.2021, за результатами якої вбачається, що кров ОСОБА_4 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічною системою АВО (том 2 а.с. 84);

- протокол отримання зразків у ОСОБА_4 для експертизи від 16.04.2021 (том 2 а.с. 85);

- протокол отримання зразків у ОСОБА_7 для експертизи від 07.05.2021 (том 2 а.с. 86);

- висновок судово-медичної експертизи №311 від 08.05.2021, за результатами якої вбачається, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВО (том 2 а.с. 88);

- протокол проведення слідчого експерименту від 19.05.2021 за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході проведення якого остання детально показала та розповіла про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 на 04.04.2021 в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 89-92 том 2);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.05.2021, відповідно до якої оптичний DVD-R Videx з відеозаписом слідчого експерименту від 19.05.2021 за участю потерпілої ОСОБА_8 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів провадження (а.с. 93 том 2);

- акт спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів Д-69 для направлення на примусове лікування від 01.06.2021,з якого вбачається, що ОСОБА_4 примусового лікування не потребує;

- висновок судово-психіатричної експертизи №147-2021 від 08.06.2021 згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (каннабіноїдів, алкоголю), стан компенсації. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 19.71 МКХ-10. Однак, вищевказані зміни зі сторони психіки у ОСОБА_4 не досягають ступеню психічного захворювання, знаходяться в межах патології особистості та не позбавляють його здатності на даний час, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 у період часу, до якого відноситься інкримінований йому злочин, психічними захворюваннями та недоумством не страждав та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебував. Виявляв вище вказаний розлад особистості, який не досягав ступеню психічного захворювання, знаходився в межах патології особистості і не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, може усвідомлювати значення своїх дій вати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру (том 2 а.с. 96-98);

- висновок судово-медичної експертизи №346 від 31.05.2021, з якого вбачається, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_4 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. У досліджуваній вирізці із марлевого тампону, об №1, знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1 виявлено антиген Н. Якщо вважати виявлені властивості достовірними, то кров на зазначеному тампоні може походити від ОСОБА_4 , так як його крові властивий антиген Н. У дослідженій виразці із марлевого тампону об.№2, слідів крові не виявлено (том 2 а.с. 100-102);

- висновок судово-медичної експертизи №347 від 31.05.2021 з якого вбачається, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_4 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. У досліджуваних виразках із марлевих тампонів, об №1-3, знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об.№1-3 виявлено антигени А і Н. Якщо вважати виявлені властивості достовірними, то кров на зазначеному тампоні може походити від ОСОБА_7 , так як її крові властивий антиген А і Н. Проте, виключити домішку крові від ОСОБА_4 також неможливо, так як його крові властивий антиген Н (том 2 а.с. 103-105);

- висновок судово-медичної експертизи №349 від 26.05.2021 з якого вбачається, що у вирізках із ватних тампонів на дерев`яних аплікаторах, об №1,2 слідів крові не виявлено (том 2 а.с. 107-108);

- висновок судово-медичної експертизи №348 від 31.05.2021, згідно якого кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_4 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. У досліджуваних вирізках із куртки, об№1-5, та із кепки, об№6-10, знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об№1-10 виявлено антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н. Такою особою може бути і ОСОБА_4 , так як його крові властивий антиген Н (том 2 а.с. 110-112);

- висновок судово-медичної експертизи №98-ц від 31.05.2021, з якого слідує, що згідно з висновком експерта №311 від 07.05.2021, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи кров потерпілої ОСОБА_7 належить до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Згідно з висновком експерта №270 від 19.04.2021, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Житомирського обласного бюро судово-медичної експертизи кров ОСОБА_4 відноситься до групи О(І) з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічною системою АВО. При судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту обох рук підозрюваного ОСОБА_4 (об.1,2) кров не знайдена (том 2 а.с. 114-116);

- рапорт слідчого щодо внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст.125 КК України за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 від 25.05.2021 за № 27495 (том 2 а.с.117) ;

- протокол прийняття заяви від ОСОБА_6 , згідно якого ОСОБА_6 заявила про спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (том 2 а.с. 118);

- постанова про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 26.05.2021 об`єднано матеріали досудового розслідування № від 04.04.2021 з матеріалами досудового розслідування №0001068 від 26.05.2021 в одне провадження (том 2 а.с. 119-120);

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.06.2021 за участі потерпілої ОСОБА_6 в ході якого потерпіла детально показала та розповіла про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 на 04.04.2021 в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 121-128);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.06.2021, відповідно до якої оптичний DVD-R диск марки Videx з відеозаписом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 визнано речовим доказом (том 2 а.с. 129);

- висновок судово-медичної експертизи №938 від 24.06.2021, згідно якого під час судово-медичного обстеження ОСОБА_6 у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі справа, в ділянці правого ліктьового суглобу, поверхневих ран та синці на тилі правої кисті, а також синців по ходу гребня лівої здухвинної кістки, на передніх поверхнях в ділянці обох колінних суглобів, на правому стегні. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути взута нога, тощо та тупо-загостреними предметами, не виключено зубами сторонньої особи, могли утворитися 04.04.2021, при обставинах, вказаних потерпілою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Приймаючи характер та локалізацію виявлених видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 не виключено, що вони могли утворитися за обставин вказаних потерпілою в слідчому експерименті від 17.06.2021 за її участі (том 2 а.с. 131-132);

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.06.2021 за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого ОСОБА_14 показав та детально розповів про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 на 04.04.2021 в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 133-138);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 14.06.2021, відповідно до якої цифровий флеш накопичувач Team Group 32 Gb з відеозаписом слідчого експерименту від 14.06.2021 за участю свідка ОСОБА_14 визнано речовим доказам та приєднано до матеріалів провадження (том 2, а.с. 139);

- висновок судово-медичної експертизи №882 від 17.06.2021, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння черепа ліворуч з переходом на основу черепа ліворуч, що супроводжувалося забоєм тім`яної частки лівої частини головного мозку, пневмоцефалією (наявністю повітря в черевній коробці), яка утворилась від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, так як зазначено в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (том 2 а.с.142-143);

- протокол огляду предмета від 19.05.2021 в ході якого оглянуті два предмета зовні схожі на сокири: сокира №1 має дерев`яне руків`я; сокира №2 має металеве руків`я (том 2 а.с. 144-146);

- висновок судово-медичної експертизи №114/ц від 15.06.2021, відповідно до якого вбачається, що на сокирі (об.1) виявлені мікросліди крові, статева належність яких не встановлена в зв`язку з відсутністю в препаратах клітинних елементів. При неодноразовому дослідженні видимої належності мікрослідів крові отриманий негативний результат реакції, тому відповісти на питання про походження мікрослідів крові на металевій частині сокири (об.1) від конкретної особи немає можливості. При судово-медичній експертизі сокирища сокири (об.2) кров та ядровмісні епітеліальні клітини не виявлені (том 2 а.с.148-151);

- висновок судово-медичної експертизи №115/ц від 16.06.2021, відповідно до якого вбачається, що на сокирі (об.1) кров та ядровмісні епітеліальні клітини не виявлені (том 2 а.с. 153-155);

- висновок судово-медичної експертизи №95-МК від 24.06.2021 за результатами проведеної судово-медичної експертизи, відповідно до якого слідує, що на основі дослідження сокир №1 та №2, які мають масивну металеву частину та топорище, які не відобразили своєї слідоутворюючої поверхні та ідентифікуючих ознак, не виключається можливість утворення перелому кісток склепіння черепу від дії досліджуваних сокир, можливо як і від дії клинка так і обуха так і будь-яких інших частин сокир, а також від будь-якого іншого предмету, який володіє схожими конструктивними характеристиками (том 2 а.с. 156-158).

Суд не приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого про те, що всі докази, які отримані органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України є недопустимими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з огляду на такі мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. При цьому згідно з п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено судом, досудове розслідування щодо обвинуваченого розпочалось згідно повідомлення заявника ОСОБА_14 від 04.04.2021, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за № 0000536 від 04.04.2021 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (т.1 а.с. 28-29, т.2. а.с.32-33). Крім того, потерпілою ОСОБА_6 04.04.2021 слідчому подано заяву про нанесення їй ОСОБА_4 тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 118). В подальшому, 25.05.2021 слідчим складено рапорт про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за № 0001068 від 26.05.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України (т.2 а.с. 117). Згідно постанови прокурора від 26.05.2021 про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, кримінальні провадження №0000536 від 04.04.2021 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та №0001068 від 26.05.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України об`єднано в одне провадження з присвоєнням № 0000536 (т.2 а.с. 118-120). У вказаному кримінальному провадженні 17.06.2021 проведено слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_6 , 23.06.2021 призначено судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , та складено відповідний висновок експерта № 938 від 24.06.2021 (т.2 а.с. 121-128, 130, 131-132).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи захисту щодо недопустимості доказів, зібраних за фактом нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 є хибними, оскільки не грунтуються на положеннях чинного кримінального процесуального законодавства України.

В судовому засіданні оглянуто відеозаписи, якими фіксувалися слідчі експерименти з потерпілими та свідками, під час яких потерпілі та свідки показали, за яких обставин обвинувачений заподіяв потерпілим тілесні ушкодження. Захисником обвинуваченого зазначено про недопустимість вказаних доказів, які, на його думку, фактично повторюють допит.

Надаючи оцінку допустимості наданих стороною обвинувачення доказів - протоколів слідчих експериментів з потерпілими та свідками, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 240 КПК України передбачає, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Як визначено положеннями КПК України, а також відповідно до сталої практики Верховного Суду (зокрема, постанова ВС від 12.12.2018 у справі № 755/32908/14), відсутність у протоколі відомостей про повну послідовність проведення слідчого експерименту та його результати не є підставою для його визнання недопустимим доказом у тих випадках, коли до протоколу було долучено відеозапис, на якому ці дані зафіксовано. Як убачається зі змісту досліджених протоколів, слідчі експерименти проведені слідчим із фіксацією за допомогою відеозапису та у подальшому записано на відповідні електронні носії, які долучені до протоколів, що засвідчено підписами всіх учасників слідчої дії. В ході слідчих експериментів учасники спочатку надали показання про події, свідками яких були, та детально відтворили відповідні обставини та механізм спричинення потерпілим тілесних ушкоджень. Відомості, зафіксовані під час слідчих експериментів, узгоджуються із показаннями, наданими потерпілими та свідками у суді, заявами потерпілих про вчинення кримінального правопорушення, протоколом огляду місця події. Підстави вважати результати слідчих експериментів неправильними у суду відсутні, за своїм характером та спрямованістю вони відповідають вимогам ст. 240 КПК України.

Таким чином, дані докази (показання, речові докази, документи) за своєю суттю є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.

Як наслідок, указані матеріали у повній мірі підтверджують собою факт доведеності у провадженні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, де Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Так, показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 є чіткими, послідовними і логічними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Показання дані потерпілими та свідками безпосередньо у судовому засіданні в присутності обвинуваченого та його захисника.

Жодних даних про те, що під час допиту потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 в судовому засіданні, під час прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення чи проведенні слідчих експериментів на стадії досудового розслідування допущені порушення кримінального процесуального законодавства, які б могли потягнути визнання отриманих доказів недопустимими, матеріали кримінального провадження не містять.

Також, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про завідомо неправдиві показання свідків чи потерпілих під час досудового розслідування чи в суді.

При цьому суд не бере до уваги позицію обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки вона повністю спростовується матеріалами кримінального провадження, зібраними в ході досудового розслідування, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні, які суд вважає допустимими доказами в розумінні ст. 87 КПК України. Будь-яких даних на підтвердження наведеної позиції обвинуваченим судом не здобуто та сторонами не надано. Натомість таку позицію обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає такою, яка направлена на введення суду в оману та уникнення останнім належного покарання за вчинене.

Крім цього, судом досліджено матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:

- характеристики, видані Черняхівською селищною радою Житомирської області відносно ОСОБА_4 про відсутність компрометуючих матеріалів (том 2 а.с. 159, 167);

- довідку, видану Черняхівською селищною радою Житомирської області за №179 від 11.05.2021, з якої слідує, що ОСОБА_4 разом із співмешканкою ОСОБА_11 та дочкою ОСОБА_20 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , (том 2 а.с. 160); - вимогу про судимість, відповідно до якої вбачається, що ОСОБА_21 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та був судимий (том 2 а.с.163-165).

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого частиною 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч.2 ст. 15 КК України).

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Відповідно до змісту ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий та непрямий. Вирішуючи питання, який саме вид умислу мав місце у конкретному випадку, слід враховувати три ознаки, які характеризують психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків: 1) усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння; 2) передбачення його суспільне небезпечних наслідків; 3) бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання. Перші дві ознаки (усвідомлення і передбачення) характеризують процеси, які відбуваються у психіці суб`єкта і тому складають інтелектуальний момент (елемент, компонент) умислу. Третя ознака (бажання чи свідоме припущення наслідків) характеризує вольову сферу особи й утворює вольовий момент умислу.

За спрямованістю діяння і конкретизацією бажаного наслідку умисел поділяють на визначений (конкретизований), невизначений (неконкретизований) і альтернативний.

Визначений умисел характеризується тим, що особа чітко усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння і прагне досягти одного конкретного наслідку. Невизначений умисел означає, що у винного немає чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків злочину, він передбачає ці наслідки лише у загальних рисах. Альтернативний умисел має місце тоді, коли винний передбачає й однаково бажає чи свідомо допускає настання одного з кількох можливих злочинних наслідків.

У випадках вчинення злочину з невизначеним або альтернативним умислом відповідальність настає залежно від фактично заподіяних наслідків, оскільки винний передбачав настання будь-якого із цих наслідків і бажав чи свідомо припускав їх настання (постанова Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №554/27/19, провадження № 51-5553км19).

Оцінивши надані в даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не надано суду достатніх доказів наявності у ОСОБА_4 умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_7 . Так, обґрунтовуючи правову кваліфікацію діянь ОСОБА_4 орган досудового розслідування та прокурор послалися на те, що «…на грунті раптово виниклих неприязних відносин, … ОСОБА_4 взяв сокиру, та утримуючи її руків`я обома руками підійшов до ОСОБА_7 , яка стяла біля входу у вищевказаний будинок, та наніс їй один удар сокирою в ділянку волосистої частини голови. ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 була своєчасно надана медична допомога».

При цьому сторона обвинувачення не конкретизує в обвинувальному акті, які були мотиви ОСОБА_4 для вчинення вбивства ОСОБА_7 , чому обвинувачений вважав, що вчинив усі дії, необхідні для вбивства потерпілої, яка залишилась перебувати неподалік із ним до приїзду поліції, що саме завадило обвинуваченому нанести інші удари сокирою або вчинити перешкоди для надання потерпілій медичної допомоги тощо, тим самим довести умисел на вбивство до кінця. Відповідно вказані обставини не були доведені прокурором під час судового розгляду.

Так, під час судового розгляду встановлено, що після нанесення одного удару ОСОБА_7 по голові, ОСОБА_4 бачив, як вона спочатку впала, після чого зайшла в будинок, тобто ОСОБА_4 розумів, що ОСОБА_7 жива. При цьому, ОСОБА_4 одразу після нанесення удару, маючи можливість продовжити незаконні дії, оскільки був у наближеній до потерпілої відстані, припинив їх, інших тілесних ушкоджень, з метою позбавлення її життя, не завдавав, хоча йому нічого не перешкоджало (свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 втекли за будинок), крім того ОСОБА_4 не втікав, а перебував у будинку до приїзду співробітників поліції. За свідченнями потерпілих та свідків, конфліктна ситуація між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_7 була спровокована саме його діями і будь-яких погроз вбивством обвинувачений до ОСОБА_7 не висловлював, такі погрози він висловлював лише до ОСОБА_6 .

Крім того, на переконання суду, між наміром використати проти потерпілої ОСОБА_7 сокиру та його безпосередньою реалізацією пройшов малий проміжок часу, тобто обвинувачений заздалегідь не готував сокиру для нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , а скористався вказаним предметом раптово, у зв`язку з вимогою потерпілої ОСОБА_7 заспокоїтись.

Обставини щодо відсутності між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_7 неприязних відносин до означених подій, нанесення одного удару потерпілій ОСОБА_7 , травмувавши її та зрозумівши наслідки своїх дій не намагався їх продовжити, не свідчать на користь позиції сторони обвинувачення щодо наявності умислу у ОСОБА_4 , спрямованого на спричинення смерті потерпілій ОСОБА_7 .

З цього приводу суд зауважує на правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах у справі № 570/2646/21 (провадження № 51-6097км21) від 21.12.2022, у справі №127/15447/20 (провадження № 51-5846км21) від 06.07.2022, у справі № 159/5741/18 (провадження №51-5092км19) від 06.02.2020, у справі № 198/868/18 (провадження №51-1571км20) від 26.11.2020.

Отже, інкримінована обвинуваченому кваліфікація за ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України не знайшла свого підтвердження.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, користуючись наданим правом, передбаченим ч.3 ст. 337 КПК України, суд дійшов до обгрунтованого висновку, що слід вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, у зв`язку із покращенням становища обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки встановлено наявність в його діях більш м`якого кримінального правопорушення, ніж йому інкриміновано стороною обвинувачення.

У зв`язку з викладеним, суд виключає з обвинувачення посилання на злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_7 , перекваліфікує дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Крім того, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

З огляду на вік обвинуваченого, а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність (обмежену осудність) обвинуваченого або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_4 є суб`єктом цих кримінальних правопорушень.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах доведеного обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, доведена.

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога, позитивну характеристику за місцем проживання, не має постійного місця роботи, не одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та будучи судимий, вчинив під час іспитового строку нові умисні злочини проти життя та здоров`я особи; враховано позицію прокурора та потерпілих щодо необхідної міри покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, який згідно класифікації за ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особливості й обставини їх вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку під час та після вчинення протиправних дій.

Разом з тим, суд критично ставиться до невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та не усвідомив соціального негативу вчинених злочинів.

Суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі та відсутність підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України. Крім того, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, та призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений Червоноармійським районним судом Житомирської області 02.07.2020 за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 04.08.2020. Після постановлення вироку Червоноармійським районним судом Житомирської області від 02.07.2020 до повного відбуття покарання ОСОБА_4 вчинив нові умисні кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Тому остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за сукупністю вироків за правилами ч.5 ст.71 КК України, а саме необхідно до призначеного обвинуваченому покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.07.2020, у виді обмеження волі строком на 2 роки, застосувавши ч.1 ст.72 КК України, на підставі якої перевести менш суворий вид покарання обмеження волі в більш суворий вид, виходячи із такого їх співвідношення: два дні обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі, і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його обставинам, даним про особу обвинуваченого, буде необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Арешт на майно, накладений ухвалами Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2021 та від 07.04.2021 необхідно скасувати.

Щодо вирішення цивільного позову, пред`явленого прокурором в інтересах держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, поданого до ОСОБА_4 про відшкодування вартості лікування потерпілої ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Пунктом 12 ч.2 ст.36 КПК України визначено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян, які через фізичний стан чи матеріальне становище, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права, у порядку, передбаченому цим Кодексом та законом;

Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлений прокурором позов не визнав.

Відповідно до довідки, наданої КНП «Обласна клінічна лікарня імені О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради потерпіла ОСОБА_7 з приводу отриманих тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні у період з 04.04.2021 по 12.04.2021. Вартість 8 днів лікування ОСОБА_7 становить 18524,64 грн, із розрахунку вартості 1 дня лікування - 2315,58 грн.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п.3,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та щоденної вартості його лікування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог прокурора про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_7 , яка потерпіла від кримінального правопорушення, в розмірі 18524,64 грн.

Потерпілою ОСОБА_7 в межах кримінального провадження до початку судового розгляду заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків у сумі 9154,04 грн та моральної шкоди в розмірі 300000 грн, який під час судового розгляду підтримала разом зі своїм представником у повному обсязі.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_7 вказала, що є потерпілою у кримінальному провадженні №000536 від 04.04.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим у період з 04.04.2021 по 12.04.2021 перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, де 04.04.2021 їй було проведено операцію: краніектомія в лівій тім`яно-скроневій ділянці, видалення вдавленого багатоуламкового перелому та видалення епідуральної гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки. За період лікування нею були витрачені кошти на придбання виробів медичного призначення на загальну суму 9154,04 грн. На підтвердження матеріальних збитків подала фіскальні чеки. В обґрунтування моральної шкоди потерпіла ОСОБА_7 вказала, що їй завдані тяжкі тілесні ушкодження, які змусили її відчувати постійний стрес та страх за своє життя, здоров`я та безпеку, що призвело до неможливості продовження нею активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми. Травма голови нагадує про себе регулярними головними болями в денний та особливо в нічний час, що створює почуття розпачу. Внаслідок отриманих травм їй встановлена ІІ група інвалідності.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлений потерпілою позов не визнав.

Вирішуючи пред`явлений потерпілою ОСОБА_7 позов суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини в заподіянні шкоди.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які… зіткнулися з проблемами... можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Аналізуючи наведене суд встановив, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову (завдання душевних страждань у зв`язку із протиправною поведінкою обвинуваченого, заподіяння болі, порушення звичного укладу життя через лікування, втрата працездатності), знайшли своє підтвердження.

Такі обставини свідчать про завдання потерпілій моральної шкоди в розумінні положень ст.23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права та ст.1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми.

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілої ОСОБА_7 суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 60000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_7 в частині відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 9154,04 грн, оскільки такі обставини знайшли своє підтвердження наданими потерпілою доказами, зокрема копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого, копією протоколу мультиспіральної комп`ютерної томографії та фіскальними чеками про придбання лікарських виробів та препаратів, достовірність яких не була спростована під час судового розгляду.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_4 затриманий 04.04.2021 о 04 год. 30 хв. в порядку ст. 208 КПК України (том 2 а.с. 52).

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.04.2021 до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03.06.2021 без визначення застави, строк дії якого ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира та ухвалами Черняхівського районного суду Житомирської області неодноразово продовжувався.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 судом призначається покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, зокрема, ризику переховування від відбування покарання, який не зможе відвернути застосування менш суворого запобіжного заходу, тому вважає за необхідне продовжити дію обраного раніше стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)» до набрання вироком законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку суду.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

З огляду на наведене, у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період із 04.04.2021, з моменту його фактичного затримання, до набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч.5 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.07.2020 у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, перевівши його згідно ч. 1 ст. 72 КК України в 1 (один) рік позбавлення волі з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та відповідно визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання його попереднє ув`язнення, яке відраховувати з дня фактичного затримання 04.04.2021 і по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої ОСОБА_7 в сумі 18524 (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн 64 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 завдані кримінальним правопорушенням матеріальні збитки в сумі 9154 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн 04 коп. а також 60000 (шістдесят тисяч) грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою в СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)», продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 06.05.2023 включно.

Арешт на майно, накладений ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 06.04.2021 на два предмети зовні схожі на сокиру, чотири змиви речовини бурого кольору - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Арешт на майно, накладений ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07.04.2021 на камуфляжну куртку та кашкет - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили:

- предмет зовні схожий на сокиру з дерев`яним руків`ям, чотири змиви, поміщені до паперових конвертів №1,2,3,4, що зберігаються у камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області знищити;

- предмет зовні схожий на сокиру з металевим руків`ям, що зберігається у камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повернути власнику ОСОБА_10 ;

- камуфляжну куртку та кашкет, що зберігаються у камері зберігання речових доказів Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- оптичний DVD-R диск марки Videx з відеозаписом слідчого експерименту від 12.04.2021 за участю свідка ОСОБА_12 , оптичний DVD-R диск марки Videx з відеозаписом слідчого експерименту від 12.04.2021 за участю свідка ОСОБА_13 , оптичний DVD-R диск марки Videx з відеозаписом слідчого експерименту від 19.05.2021 за участю потерпілої ОСОБА_8 , оптичний DVD-R диск марки Videx з відеозаписом слідчого експерименту від 17.06.2021 за участю потерпілої ОСОБА_6 , цифровий флеш накопичувач Team Group 32 Gb з відеозаписом слідчого експерименту від 14.06.2021 за участю свідка ОСОБА_14 , - залишити в матеріалах справи.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а для особи яка перебуває під вартою, з моменту вручення їй копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_22