КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/8446/22 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1232/2023
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні №0002108 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина України, який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, здобув середню освіту, неодружений,

не працює, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимий в силу ст. 89 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 24 серпня 2022 року приблизно о 16:15 год знаходився біля будинку №25 по вул. Милославській в м. Києві разом з потерпілим ОСОБА_9 та, помітивши у останнього гаманець чорного кольору з грошовими коштами, вирішив відкрито викрасти чуже майно в умовах воєнного стану.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою відкритого викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, який введено з 05:30 год 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ та продовжено до 21 листопада 2022 року Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, ОСОБА_7 , знаходячись поруч з потерпілим ОСОБА_9 , шляхом ривка вихопив з його рук гаманець чорного кольору, який для потерпілого матеріальної цінності не становить, в якому знаходились готівкові грошові кошти в сумі 8 000 грн.

Після чого ОСОБА_7 , незважаючи на словесні зауваження ОСОБА_9 про повернення викраденого майна, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 8 000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, але, не погоджуючись з вироком в частині покарання, посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, як зазначає прокурор, суд врахував особу обвинуваченого; наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин; відсутність обставин, які обтяжують покарання; конкретні обставини справи. Проте не навів обґрунтування, які з перелічених обставин дають підстави для застосування ст. 69 КК України, а на яких ґрунтується рішення про можливість застосування ст. 75 КК України.

За позицією прокурора, при призначенні покарання суд достатньою мірою не врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні в умовах воєнного стану тяжкого зухвалого корисливого злочину. Залишив поза увагою суд і те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до нього тричі застосовувалися положення ст. 75 КК України, і такий прояв гуманності не спонукав обвинуваченого до виправлення, зміни способу життя і способу задоволення своїх матеріальних потреб. Отже застосування до ОСОБА_7 ст.ст. 69, 75 КК України, як вважає прокурор, не відповідає загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України, тяжкості злочину, особі обвинуваченого та конкретним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого щодо апеляційних вимог, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції за обставин, наведених у вироку, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильних висновків, не перевіряються колегією суддів, виходячи із положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Що стосується призначення ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів враховує наступне.

Частиною 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Водночас кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Крім того, відповідно до приписів ст. 75 КК (у редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який просив суворо його не карати, особу винного, а саме те, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває під наглядом у лікарів нарколога та психіатра, має на утриманні батьків пенсіонерів, з яких мати потребує лікування.

За відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд визнав обставинами, які його пом`якшують: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Встановлені судом першої інстанції згідно зі ст. 66 КК України обставини прокурором в апеляційній скарзі не заперечуються, їх існування підтверджується матеріалами кримінального провадження, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції в цій частині дійшов помилкових висновків.

Отже, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання в сукупності з даними про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність застосування ст. 69 КК України під час призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї норми.

Разом із цим колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що висновок суду про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, тобто в умовах нагляду за ним та контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації, є недостатньо вмотивованим.

Як вірно зазначає прокурор, судом враховані одні і ті самі обставини при застосуванні положень як ст. 69 КК України, так і ст. 75 КК України, та не в повній мірі враховано характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення,а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі проти власності, і до нього тричі застосувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, що ставить під очевидний сумнів можливість запобігання вчиненню ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень та його виправлення в умовах звільнення від відбування покарання з випробуванням. Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований і не доклав жодних зусиль для того, щоб працювати на постійній основі та мати стабільний матеріальний дохід, в цілому він характеризується посередньо.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, отже вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України на підставі ст.ст. 409, 413 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання колегія суддів на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, зміст та обсяг вчинених дій, пов`язаних із відкритим викраденням чужого майна, та ще й умовах воєнного стану; відношення обвинуваченого до вчиненого; позицію потерпілого, який погодився з апеляційною скаргою прокурора; за відсутності обставин, які обтяжують покарання, ті ж обставини, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; сукупність усіх даних про особу винного, які проаналізовані вище, та призначає ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, бо саме таке покарання за видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання та сприятиме досягненню цілей покарання.

Таким чином апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України,

колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

У решті вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4