Номер провадження: 11-кп/813/775/23
Справа № 504/3882/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції виділені матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за 0000692 від 19.06.2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01.12.2022 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою суду стосовно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 30.01.2023 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу, заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Стверджує, що свою непричетність до вчиненого злочину. Вказує про власну версію події, а саме вчинення злочину саме працівником поліції.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Обґрунтованість пред`явленої обвинуваченому ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Судом першої інстанції в порядку ст.331 КПК України за клопотанням прокурора вирішено питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, офіційно не працевлаштований, порушив обмеження, встановлені застосованим до нього запобіжним заходом у виді домашнього арешту, переховувався від суду.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки є доведеною наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким неможливо застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що судом зроблено обґрунтований висновок про доцільність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у якому він обвинувачується, негативні відомості про його особу, що він не працевлаштований, під час застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не виконав покладені на нього обов`язки (не з`являвся до суду) та продемонстрував неналежну процесуальну поведінку (переховувався від суду), є доведеною вірогідність ухилення обвинуваченого від суду, а також незаконного впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані в порядку ст.23 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

А тому продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 є необхідним для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Висновок суду про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 є правильним, оскільки забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, і доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, висновків суду першої інстанції не спростовують.

На даній стадії судового розгляду не надається оцінка доказам, фактичним обставинам справи, доведеності чи недоведеності вини, достатності чи недостатності доказів, а тому до уваги не приймаються доводи апелянта про його непричетність до вчиненого злочину, а також його версія події про обставини вчинення злочину іншою особою.

Ці питання є предметом судового розгляду в суді першої інстанції і мають бути вирішенні по суті обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_8 , при ухваленні вироку.

Твердження апелянта про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування з боку працівників поліції, не можуть бути предметом перевірки при розгляді апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони мають бути перевірені на стадії судового розгляду в суді першій інстанції по суті висунутого обвинувачення.

Між тим, колегія суддів знаходить слушними доводи сторони захисту щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України, та приписи ст.28, 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 свідчить про те, що обвинувачений утримується під вартою тривалий час, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Колегія судів наголошує, що в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_8 не наведено жодних доводів із зазначенням того, в чому полягає незаконність та необґрунтованість судового рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 01.12.2022, якою стосовно ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.01.2023 року, - залишити без змін.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4