ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1722/23 Справа № 236/2749/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

13 квітня 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2023 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 187 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» строком на 60 днів, тобто до 19 травня 2023 року, включно, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження № 0000582 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за ст. 198 КК України.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2023 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» строком на 60 днів, тобто до 19 травня 2023 року, включно.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що ухвала незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджені та не обґрунтовані. Звертає увагу, що суд безпідставно не визначив заставу. Зауважує, що суд 1-ї інстанції не дотримується розумних строків розгляду справи. Просить ухвалу суду скасувати та обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Звертає увагу, що він має бажання піти до лав Збройних Сил України, щоб захищати державу.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В рамках розгляду даної апеляційної скарги учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участі до суду не надійшло, а отже колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, а оскаржена ухвалу суду 1-ї інстанції залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Із наданих матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження № 0000582 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за ст. 198 КК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення є достатньо обґрунтованим для продовження застосованого запобіжного заходу, а достовірність отриманих відомостей має бути предметом перевірки у межах судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не було надано доказів, які свідчать про обгрунтованість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 відповідає вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Так, вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, суд 1-ї інстанції правильно прийшов до висновку і про наявність ризику, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не зменшився, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду.

Отже, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а врахував наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також положення статті 178 КПК України, з якої слідує, що і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його доведеності вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обставиною, що враховується при обранні запобіжного заходу. Тому доводи обвинуваченого в цій частині не знайшли свого підтвердження.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду 1-ї інстанції, що наявний на теперішній час і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, оскільки останній не працює, раніше був засуджений за скоєння корисливих злочинів і має не зняту та не погашену в законному порядку судимість, що може свідчити про схильність обвинуваченого до порушення Закону.

Щодо ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, або незаконно впливати на потерпілих, суд 1-ї інстанції правильно прийшов до висновку про не доведеність таких ризиків стороною обвинувачення під час розгляду клопотання.

Проте, з огляду на назначене, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надала доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про його тривале перебування під вартою через затягування судового розгляду даної справи судом, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу. Так, із довідки про рух даної справи вбачається, що розгляд справи відкладався здебільшого з підстав, що не залежать від суду.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він має бажання захищати Батьківщину у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, які були і предметом розгляду при вирішенні клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , колегія судів вважає їх не спроможними, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на яку норми ст. 616 КПК України не розповсюджуються. Даним обставинам суд 1-ї інстанції дав повну та обґрунтовану оцінку в оскарженому рішенні.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що він звертався до прокурора з клопотанням про скасування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби однак, на теперішній час результатів розгляду прокурором клопотання ОСОБА_6 про скасування йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суду не надано. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що доводи обвинуваченого і в цій частині є необґрунтованими.

Судом враховано особу обвинуваченого, який раніше судимий, вже відбував покарання у вигляді реального позбавлення волі за вчинення корисливих злочинів, був звільнений умовно-достроково, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, та дійшов правильного висновку, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, про недостатність застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим під час судового розгляду ризикам, тому вважає, що є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та доводи сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який або визначення суми застави. Правильно прийшов до висновку, що відсутні підстави для визначення розміру застави, оскільки злочин був вчинений із застосуванням насильства, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині, також, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що продовжують існувати, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за доцільне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2023 року залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2023 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» строком на 60 днів, тобто до 19 травня 2023 року, включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4