ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2895/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" грудня 2022 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004433 від 30.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , який підозрювається у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що у провадженніСВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0004433 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.12.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.12.2022 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, маючи на меті спричинення невизначеної матеріальної шкоди, шляхом підпалу квартири, яка на праві спільно часткової власності належить йому та його доньці ОСОБА_7 , з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, достовірно знаючи про настання наслідків, що є небезпечними для оточуючих мешканців будинку, зайшов до приміщення кухні вказаної квартири, взявши запальничку, використовуючи заздалегідь заготовлені горючі матеріали, облив одяг, який знаходився на підлозі, та в подальшому, використовуючи власну запальничку, підпалив його, та впевнившись що він розгорівся, пішов до іншої кімнати цієї ж квартири, де став очікувати поки почне горіти інша частина квартири. В результаті таких дій було знищено майно, що знаходилось у квартирі та пошкоджено майно, що перебуває на балансі ОСББ «Локомотив 11».

В подальшому загорання вказаної квартири було ліквідовано із залученням сил Державної служби надзвичайних ситуацій та спеціальної техніки.

Орган досудового розслідування вважає, що в діях ОСОБА_4 наявний склад злочину за ч.2 ст. 194 КК України, тобто умисне пошкодження жучого майна шляхом підпалу.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу, посилаючись на ризики, визначені у п.п.1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК України, а саме - переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, схов або спотворення будь-яких з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконний вплив на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Такі ризики прокурор обгрутновує тим, що ОСОБА_4 знає про тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у даному злочині, він обізнаний в мірі покарання та усвідомлює, що за даний злочин передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10-ти років, а також не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, що спонукатиме його до переховування від органів досудового розслідування та/або суду; об`єктом кримінального правопорушення є місце проживання ОСОБА_4 , яке у подальшому буде додатково оглядатися та за місцем вчинення кримінального правопорушення мають проводитись експертизи з метою встановлення істини в кримінальному провадженні, в той же час підозрюваний, перебуваючи на волі, може знищити, спотворити місце вчинення кримінального правопорушення, що унеможливить встановлення істини. Свідки, потерпілий у цьому ж кримінальному провадженні надають покази, які у своїй сукупності підтверджують вину підозрюваного у вчиненні злочину, тому з метою уникнення відповідальності або її пом`якшення з боку підозрюваного може здійснюватися незаконний вплив на них, шляхом погроз, умовлянь або повторного підпалу будинку.

Захисник та підозрюваний просили застосувати більш м"який запобіжний захід, не пов"язаний із триманням під вартою. Підозрюваний вказав, що матиме належну процесуальну поведінку, з`являтиметься за першою вимогою до слідчого, прокурора. Звернув увагу на хибність позиції слідчого/прокурора щодо існування ризикупереховування ним від органів досудового розслідування та суду, який пов`язується з відсутністю у нього міцних соціальних зв`язків, адже він має малолітю доньку.

Захисник вважав відсутнім в діях ОСОБА_4 складу злочину за ч.2 ст. 194 КК України, який унаслідок вчиненого діяння, чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, умисноне знищував (не пошкоджував).

Вивчивши клопотання слідчого та матеріали, додані до нього, з"ясувавши думку осіб, що приймали участь у його розгляді, зокрема, міркування прокурора та слідчого щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, думку підозрюваного, його захисника, проаналізувавши надані строною обвинувачення доказів підозри, у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року вимога розумності підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.

У вчиненні даного злочину орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_4 за ч.2 ст. 194 КК України, тобто за умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу.

Таких висновків слідчий дійшов на підставі зібраних доказів у їх сукупності.

ОСОБА_4 затриманий у порядку ст. 208 КПК України о 14 год. 20 хв. 30.12.2022 року та 31.12.2022 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Надаючи оцінку правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , який внаслік своїх дій вчинив підпал квартири, яка йому та його доньці належить на праві спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному), й за відсутності наданої органом досудового рослідування оцінки доказів пошкодження чужового майна (майна, що перебуває на балансі ОСББ) із завдання майнової шкоди в особливо великих розмірах, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу враховує, що орган досудового розслідування попередньо невірно кваліфікував дії ОСОБА_4 , адже статтею 194 КК України визначений склад злочину за умисне знищення або пошкодження майна, яке має бути чужим для особи, якою вчинений такий злочин, і на це майно винний не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Так, ч.1 ст. 194 КК України передбачена відповідальність за умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, й за ч.2 цієї статті передбачена відповідальність за те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки.

Безпосереднім об`єктом складу злочину за ст.194 КК України є відносини власності і належності матеріальних благ (при знищенні майна) і використання матеріальних благ (при пошкодженні майна). Додатковим об`єктом умисного знищення чи пошкодження чужого майна, передбаченого ч. ст.194 КК України, є життя і здоров`я людини.

Предметом злочину є майно, що належить державним та іншим органам, організаціям, а також приватне майно. Слід звернути увагу, що майно як предмет цього злочину повинне мати матеріальну цінність, при цьому воно має бути для особи, яка вчиняє цей злочин, чужим, тобто належати на праві власності іншій особі, і на це майно винний не має ні дійсного, ні передбачуваного права.

Водночас, орган досудового розслідування встановив, що майно (квартира) АДРЕСА_2 , яка пошкоджена ОСОБА_4 шляхом підпалу, належить йому та його доньці на праві спільної часткової власності, й підтверджується витягом із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (виникнення права власності 27.10.2022 року). Така квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, в якому створено ОСББ.

Оцінка доказів пошкодження чужового майна (майна, що перебуває на балансі ОСББ) із завдання майнової шкоди в особливо великих розмірахвідсутня.

Слідчий суддя враховує, що під час досудового розслідування за наявності оцінки можливо злобутих доказів в частині пошкодження майна, що перебуває на балансі ОСББ про завдання підозрюваним майнової шкоди в особливо великих розмірах внаслідок його діяння, його дії можуть складати злочин за ч.2 ст.194 КК України, при цьому орган досудового розслідування має враховувати ознаку такого майна, надати йому належну оцінку, який у своєму клопотанні вказує, що таке майно перебуває на балансі ОСББ, й згідно протоколу огляду місця події від 30.12.2022 року, ним є загальний коридом, тобто місце загального користування, яке відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» перебуває у спільному користуванні співвласників квартир.

Тобто, формально в діях ОСОБА_4 наразі наявний склад злочину, передбачений ч.2 ст.194 КК України, й зважаючи на суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до такого підозрбваного запобіжний захід, проте найбільш м"який, який згілно ч.1 ст. 176 КПК України, є особисте зобов"язання.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст. 177 КПК України).

Водночас практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Враховуючи викладену оцінку, практику ЄСПЛ, яка не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру, наявність підозри, наслідки суспільної небезпеки вчиненого протиправного діяння підозрюваним, внаслідок якого могло відбутись пошкодження майна інших мешканців у багатоквартирному будинку, а також вплив на їх життя та здоров"я, та наявність ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, надають підстави для обрання запобіжного заходу відносно такого підозрюваного.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991 року).

При цьому слідчий суддя враховує те, що відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа та інші.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також ризику (п.1 ч.1 ст. 177 КПК України), дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в п.1 ч. 1 цієї статті, що є підставою для застосування до нього запобіжного заходу.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування/суду, оскільки установлено, що ОСОБА_4 хоча раніше не судимий, розумніння наслідків покарання може вплинути на зміну його процесуальної поведінки.

Зазначена обставина дає обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування.

Інші ризики, на які посилається слідчий, та які підтримав прокурор в ході розгляду цього клопотання, а саме - знищення, схов або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст. 177 КПК України), незаконний впливав на потерпілого та свідків (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України), перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п.4 ч.1 ст. 177 КПК України), не доведені й будуються лише на припущенні, які слідчим суддею не можуть прийматися до уваги, адже орган досудового рослідуванням мав забезпечити фіксування злочину згідно вимог КПК України.

З урахування встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурор не довів дійсні підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу, а саме - тримання під вартою, й вважає, що запобіжний захід - особисте зобовязання, з урахуванням вчиненного діяння, забезпечить належну процесуальну поведінку вказаного підозрюваного з урахуванням обставин правопорушення, його особи.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого/прокурора про наявність у підозрюваного наміру знищети, сховати або спотворити будь-які речі, які мають істотне заначення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні (пп.2-4 ч.1 ст. 177 КПК України) у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого/прокурора про застосування найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) щодо можливості таких намірів, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За вказаних обставин, надавши оцінку усім наданим сторонами доказам, та з урахуванням даних про особу підозрюваного, його стану здоров`я, наявності у нього міцих соціальних зв`язків, місця проживання, завданих збитків, внаслідок вчиненого ним діяння, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування найсуворішного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, водночас враховуючи вказані обставини вважає, що такий запобіжний захід як особисте зобов"язання строком на два місяці забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування.

В контексті практики Європейського суду з прав людини переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до ч.1 ст. 179 КПК України особисте зобов"язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов"язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов"язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

На думку слідчого судді запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання не порушує норми Європейської конвенції з прав людини та практику Європейського суду з цих питань, а також визнається підозрюваним та його захисником.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (ч.5 ст. 194 КПК України).

Відтак норма статті 194 КПК України передбачає необхідність визначення обов`язків, з передбачених цією статтею, які будуть покладені на підозрюваного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176 - 178, 179, 181, 183 - 184, 193 - 194, 206, 369 - 372, 376 КПК України, з урахуванням Закону України « Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини », п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, слідчий судя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004433 від 30.12.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці - з 31 грудня 2022 року по 28 лютого 2023 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживаає, без дозволу слідчого, прокурора або суду,

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,

- утримуватися від спілкування з потерлілим та свідками у даному кримінальному провадженні,

- прибувати до слідчого, прокурора за першою вимогою,

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

За наслідками застосованого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був затриманий 30.12.2022 року о 14 год. 20 хв., звільнити з-під варти негайно.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання ним покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Підозрюваному письмово під розпис повідомити покладені на нього обов`язки та роз`яснити про те, що в разі невиконання покладених цією ухвалою зобов`язань до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0, 25 розміру мінімальної заробітної плати до 2-х розмірів мінімальної заробітної плати.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному негайно після її оголошення ( ч. 5 ст. 196 КПК України ).

У разі застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, звільняється з-під варти негайно. У разі застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, звільняється з-під варти негайно після надання його поручителями визначеного зобов`язання ( ч. ч. 1, 2 ст. 202 КПК України ).

Контроль за виконанням особистого покласти на слідчого (ч.3 ст. 179 КПК України).

Копію ухвали направити до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві для постановки підозрюваного на облік та здійснення контролю за виконанням ним ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: