Справа № 339/65/22
Провадження № 11-кп/4808/524/22
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000618 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання три роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік шість місяців.

Згідно ст.75, 76 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, за умови, що протягом одного року шість місяців іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди (з врахуванням уточнених позовних вимог) задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 75145 (сімдесят п`ять тисяч сто сорок п`ять) грн. моральної шкоди та 17500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) грн. судових витрат.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 при керуванні транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілій за таких обставин.

Так, 06 грудня 2019 року приблизно в 19 год. 35 хв. ОСОБА_8 в темну пору доби, за умов недостатньої видимості, у суху погоду, без туману керував технічно справним транспортним засобом Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 та рухався дорогою О091501 Болехів-Козаківка по вулиці Коновальця в м. Болехів Івано-Франківської області в напрямку від села Тисів до центральної частини міста, яка має асфальтне, чисте, без вибоїн та пошкоджень покриття, призначена для руху транспортних засобів в обох напрямках, які між собою не було розділено горизонтальною дорожньою розміткою.

При цьому, в порушення вимог п. "б" п. 2.3, п. 12.1, 12.2, 12.3., 13.1 Правил дорожнього руху України, обвинувачений проявив неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, і у момент виникнення небезпеки для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_10 , яка рухалася в попутному напрямку по тій же смузі, прямолінійно на велосипеді з увімкненим заднім ліхтарем червоного кольору для забезпечення своєчасного його виявлення на проїзній частині іншими учасниками дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявляти та реагувати на зміну дорожньої обстановки, будучи зобов`язаним негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, проявив неуважність, не дотримався дистанції та не обрав безпечного інтервалу для об`їзду, внаслідок чого навпроти господарства № 95 у вказаному місці вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу. Просить змінити вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а також задоволити повністю цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 500000 гривень завданої кримінальним правопорушенням.

Представник, вважає, що при постановленні вироку судом неправильно застосовано норми закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України. Вказує, що суд не в повній мірі взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень на транспорті, а також те, що обвинувачений не вжив заходів щодо відшкодування спричиненої потерпілій матеріальної та моральної шкоди, за свої дії не вибачився, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття. Крім того, суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував обставину, що обтяжує покарання тяжкі наслідки, завдані злочином. Вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, не є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вважає, що суд безпідставно задовольнив частково позовні вимоги потерпілої щодо відшкодування моральної шкоди. Зокрема, суд не взяв до уваги, що діями ОСОБА_8 потерпілій завдано моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміни у її житті. Так, в момент ДТП потерпіла перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпорадності, страху за своє здоров`я та життя. В подальшому потерпіла змушена була проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду. Протягом півтора року потерпіла не могла повноцінно рухатись та вимушена була постійно лежати, не могла обходитись без сторонньої допомоги, внаслідок чого відчувала дискомфорт. З приводу отриманої внаслідок даної ДТП травми, протерпіла являється інвалідом 3-ї групи. До цього часу в потерпілої продовжуються проблеми зі здоров`ям через, що вона перебуває в постійній депресії. При цьому, на час лікування в потерпілої на утриманні було двоє неповнолітніх дітей, які потребували її материнської допомоги. Разом з тим, під час розгляду справи судом не призначено та не проведено потерпілій судово-психологічну експертизу, з метою визначення потерпілій розміру компенсації за заподіяні моральні страждання.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_11 просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили з приводу апеляційної скарги представника потерпілої, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- прокурор вважала, що апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає задоволенню в частині призначення обвинуваченому більш суворого реального покарання, однак вважала, що необхідно частково задовольнити вимоги щодо вирішення цивільного позову та стягнути з обвинуваченого 225000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні злочину, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зокрема, перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що посилання представника потерпілої на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, на утриманні має двоє малолітніх дітей: Аріану, 2017р.н. та Ліану, 2020р.н., за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра в медичних закладах за місцем проживання не перебуває, та поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що він одразу після вчинення наїзду на потерпілу, зупинився, викликав швидку допомогу, вживав заходів на відшкодування шкоди, та надання необхідних медикаментів для лікування потерпілої, відшкодувавши їй збитки на загальну суму 89 855,00 грн., а також обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення ним дій після ДТП з метою надання допомоги потерпілій, добровільне часткове відшкодування завданих збитків.

Суд також прийняв до відома висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З врахуванням вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік шість місяців.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому основного та додаткового покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

Посилання представника потерпілої на неврахування судом тяжкості злочину та наслідків, що настали, є неспроможними, оскільки наслідки правопорушення у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який ОСОБА_8 засуджений і така обставина судом врахована.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілої про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, мотивуючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, зазначив, що враховує обставини справи, які пом`якшують покарання, серед яких: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення ним дій після ДТП з метою надання допомоги потерпілій, добровільне часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його молодий вік, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей.

Враховуючи усі вищенаведені обставини у своїй сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та наявність відповідних для цього підстав, наведених в оскаржуваному вироку суду.

Крім того, колегія суддів враховує те, що з часу вчинення кримінального правопорушення пройшов доволі тривалий час (майже три роки), протягом якого обвинувачений ОСОБА_8 належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та не вчинив нового злочину.

Проаналізувавши вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, стягненої на користь потерпілої ОСОБА_10 з обвинуваченого, судова колегія знаходить їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з вимогами ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, ступеню фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 , а також з врахуванням сплачених потерпілій обвинуваченим коштів, дійшов висновку, що з обвинуваченого ОСОБА_8 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 75145 гривень.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, але не в повному обсязі враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала потерпіла від вчиненого злочину. Зокрема, судом не враховано, що ОСОБА_10 внаслідок протиправних дій обвинуваченого перенесла сильний фізичний біль, в результаті тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, субарахноїдальним крововиливом, крововиливом в шлуночки головного мозку, саден в ділянці обличчя, підшкірної гематоми в правій скронево-тім`яній ділянці; закритої травма таза з переломами лівої кульшової западини, верхньої гілки лобкової кістки зліва, лівої сідничної кістки з незначним зміщенням, міжм`язевої гематоми в лівій паховій ділянці; забійної рани в ділянках лівого стегна по задній поверхні та лівої гомілки на передній поверхні, а після злочину перенесла довготривале та важке лікування, внаслідок чого фактично позбавлена була можливості вести активний спосіб життя, що без сумніву негативно вплинуло на неї та її оточення.

Оцінюючи наведені вище обставини у сукупності з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір завданої потерпілій моральної шкоди, який підлягає стягненню за рішенням суду, необхідно збільшити до 150 000 гривень, у зв`язку із чим вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Згідно п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції змінити в частині відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

В решті вирок Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5