ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2023 Справа №607/16623/22

Номер провадження 1-кп/607/593/2023

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0000076 від 05 вересня 2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове Покровського району Донецької області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Перебування на території України підрозділів Збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно - правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації, а також інші представники влади рф, діючи в порушення вимог п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил та інших воєнізованих формувань російської федерації на територію України.

На виконання наказу політичного керівництва російської федерації, 24 лютого 2022 року військовослужбовці зс та інших воєнізованих формувань рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторгайсь на територію Україну через державні кордони України в Київській, Сумській, Харківській, Херсонській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське, оборонне значення, об`єкти цивільного сектору соціального забезпечення, застосувавши оперативно-тактичні ракети, включаючи засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, що призвело до тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодоразово продовжувався, зокрема, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Поряд з цим, 08 квітня 2022 року громадянин України ОСОБА_3 у зв`язку зі збройною агресією російської федерації виїхав з м. Селидове Донецької області та, в подальшому, як внутрішньо переміщена особа, 07 липня 2022 року, разом із мамою ОСОБА_5 , були поселені у гуртожитку № 2 Тернопільського вищого професійного училища № 4, за адресою: м. Тернопіль, вул. Галицька, будинок № 29.

Надалі ОСОБА_3 усвідомлюючи злочинність дій та рішень держави агресора - російської федерації і її збройних формувань, вирішив умисно, з метою створення в суспільстві думки про легітимність дій представників влади і службових осіб збройних сил російської федерації щодо вторгнення та окупації території України, розповсюджувати такі заклики серед жителів і працівників вищезазначеного гуртожитку.

Таким чином, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на публічні заклики до підтримки рішень та дій держави-агресора, її збройних формувань.

У подальшому ОСОБА_3 , у період з 23 год. 00 хв. 18 серпня 2022 року до 01 год. 00 хв. 19 серпня 2022 року, перебуваючи у публічно доступному місці - холі гуртожитку № 2 Тернопільського вищого професійного училища № 4, АДРЕСА_2 , спілкуючись із мешканцями та персоналом вказаного гуртожитку, привертаючи увагу присутніх, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, публічно закликав до підтримки дій та рішень держави-агресора - російської федерації та її збройних формувань, заявивши та переконуючи останніх, що дії президента російської федерації владіміра путіна є правильними, окупація росії дійде до заходу України, підтримуючи при цьому тимчасову окупацію сходу та півдня України, і наголошував, що після приходу російські збройні сили наведуть порядок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення, вказавши, що він проживав як внутрішньо переміщена особа в гуртожитку по АДРЕСА_2 . 18 серпня 2022 року він посварився з комендантом, тому був злим і почав сваритися з ним в присутності свідків. Під час цього почав підтримувати ОСОБА_6 . Сварка почалася через те, що побачив свастику на стінах. Говорив, що володимир ОСОБА_7 робить правильно, підтримував окупацію території України російською федерацією. В судовому засіданні обвинувачений вказав, що до збройної агресії відноситься негативно, а всі його слова були сказані на ґрунті злості. У вчиненому обвинувачений розкаявся.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, згідно обвинувального акту, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч. 1 ст. 111-1 КК України, як публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та дій держави агресора, її збройних формувань.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його майновий стан, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання, суд не вбачає. Підстав для застосування ст. 69 КК України, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, на строк 10 (десять) років.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1