ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року

м. Київ

Справа № 461/7120/20

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/811/742/22

Провадження № 51 - 981 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданої ОСОБА_6 ,

її захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005114 від

14 листопада 2020 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Труханів Сколівського району Львівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за ст. 125 ч. 1 КК України,

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - ОСОБА_8 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року

ОСОБА_6 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 125 ч. 1 КК України.

У задоволені цивільного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася у вчиненні кримінального проступку за наступних обставин.

25 жовтня 2019 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_6 біля ринку «Добробут», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Стара, 3, на ґрунті особистих неприязних відносин схопила правою рукою за комір куртки ОСОБА_9 та умисно завдала їй декілька ударів кулаком і долонею лівої руки у ділянку правої сторони голови та обличчя, заподіявши легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Указує на незаконність виправдання ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 1 КК України. Звертає увагу на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що при проведенні судово-медичного дослідження експерт не оглядав потерпілу і не ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, з якими безпідставно погодився апеляційний суд, оскільки такі висновки спростовуються показаннями експерта ОСОБА_11 , яким судами першої та апеляційної інстанцій не було надано належної оцінки, та висновками проведених цим експертом судово-медичних експертиз від 14 листопада 2019 року № 1175 та від 07 квітня 2020 року № 490. Зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 експерту добровільно надала медичну документацію, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження та сторона захисту ознайомилась з цими документами. Указує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано також показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та дані протоколу слідчого експерименту від

24 березня 2020 року з потерпілою ОСОБА_9 , проведеного за участю експерта ОСОБА_11 . Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, вважає, що заслуговують критичної оцінки показання свідка ОСОБА_14 , яка є племінницею ОСОБА_6 , тобто заінтересованою особою, та свідка ОСОБА_15 , яка не є компетентним спеціалістом в області медицини і не могла встановити наявність або відсутність тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 . Зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з висновками суду першої інстанції та за клопотанням прокурора повторно не дослідив докази і не надав їм належну оцінку.

Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.

На касаційну скаргу прокурора представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_16 на адресу Верховного Суду надіслала відзив, у якому просить задовольнити касаційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просила її задовольнити.

Захисник та виправдана в судовому засіданні заперечували проти касаційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Виправдовуючи ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що під час судового провадження не було доведено, що тілесні ушкодження отримані потерпілою ОСОБА_9 саме під час зустрічі з обвинуваченою ОСОБА_6 , а також не спростовано можливість спричинення 25 жовтня 2019 року потерпілій

ОСОБА_9 тілесних ушкоджень без прикладання сторонньої (зовнішньої) сили на тіло, і дійшов до висновку, що не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, указував на незаконність та необґрунтованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , просив його скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги про незаконність виправдання ОСОБА_6 , прокурор серед іншого зазначав про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо визнання недопустимими доказами висновку судово-медичної експертизи від 14 листопада 2019 року № 1175 та усіх похідних доказів, а саме протоколу слідчого експерименту від 24 березня 2020 року з потерпілою

ОСОБА_9 та висновоку додаткової судово-медичної експертизи від 07 квітня 2020 року № 490, оскільки судово-медичним експертом при проведенні первинної експертизи враховані дані Консультативного висновку спеціаліста від 28 жовтня 2019 року № 15077, який потерпіла самостійно надала експерту.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня

2020 року в справі № 754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі

ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Прокурор указував, що оригінал зазначеного Консультативного висновку спеціаліста від 28 жовтня 2019 року № 15077 після проведення судово-медичної експертизи потерпілою було долучено до матеріалів кримінального провадження та надано для ознайомлення стороні захисту.

Прокурор зазначав, що експерт ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання про те, що вона проводила судово-медичні дослідження, безпосередньо оглядала потерпілу ОСОБА_9 на предмет наявності у неї тілесних ушкоджень та результати дослідження відобразила у висновку. Крім того, експерт зазначила, що була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку експерта, а тому вважав, що висновок судово-медичної експертизи від 14 листопада 2019 року № 1175 відповідає вимогам закону. Прокурор указував, що показання експерта ОСОБА_11 у вироку не наведено та їм не надано належної оцінки, висновки судово-медичних експертиз від 14 листопада 2019 року № 1175 та 07 квітня 2020 року № 490 сформовано за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження та безпосереднього огляду потерпілої.

На думку прокурора суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були очевидцями події і чітко суду повідомили місце свого перебування, звідки вони спостерігали як обвинувачена ОСОБА_6 завдавала ударів ОСОБА_9 . Такі показання узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз та даними протоколу слідчого експерименту від 24 березня 2020 року з потерпілою ОСОБА_9 . Не взяв до уваги суд першої інстанції і протокол пред`явлення особи для впізнання від 18 травня 2020 року зі свідком ОСОБА_13 , яке проведено з дотриманням вимог ст. 228 КПК України, зокрема, особи, які пред`являлися для впізнання були тієї ж статі та не мали різких відмінностей у віці, зовнішності з особою, яка підлягала впізнанню.

В апеляційній скарзі прокурор також зазначав, що в основу виправдувального вироку покладено показання свідка ОСОБА_14 , яка є племінницею ОСОБА_6 , тобто заінтересованою особою. При цьому указував, що судом першої інстанції жодним чином не спростовані показання потерпілої ОСОБА_9 щодо обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень.

Прокурор вважав, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, всі надані стороною обвинувачення докази зібрані у передбаченому КПК України порядку, відповідають критеріям належності та допустимості, проте судом першої інстанції взято до ваги одні докази та без належного обґрунтування відкинуто інші.

В ухвалі суд апеляційної інстанції не надав належних та мотивованих відповідей на зазначені доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність виправдання ОСОБА_6 за ст. 125 ч. 1 КК України, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України, дійшовши передчасного висновку про законність виправдувального вироку суду першої інстанції.

У клопотанні від 02 листопада 2022 року прокурор просив у порядку

ст. 404 ч. 3 КПК України повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, а саме: - допитати експерта ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; - дослідити висновки судово-медичних експертиз від 14 листопада 2019 року № 1175 та від 07 квітня 2020 року

№ 490, Консультативний висновок спеціаліста від 28 жовтня 2019 року № 15077, протокол слідчого експерименту від 24 березня 2020 року з потерпілою

ОСОБА_9 , протокол пред`явлення особи для впізнання від 18 травня 2020 року зі свідком ОСОБА_13 .

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно з журналом судового засідання від 12 грудня 2022 року та аудіозаписом цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у задоволенні зазначеного клопотання прокурора апеляційним судом було відмовлено за необґрунтованістю. Разом з тим, враховуючи загальні засади кримінального провадження, а саме принцип безпосередності дослідження доказів, та вимоги апеляційної скарги прокурора про скасування виправдувального вироку та ухвалення нового вироку, яким визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, його прохання про повторне дослідження доказів у даному конкретному кримінальному провадженні не було необґрунтованим в розумінні ст. 404 ч. 3 КПК України.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню частково.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Інші доводи касаційної скарги прокурора про доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 125 ч. 1 КК України, підлягають перевірці та вирішенню при новому розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3