18.01.2023 Справа № 756/746/23
Справа № 756/746/23
Провадження № 1-кс/756/262/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

18.01.2023 року прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що група осіб, у яку увійшли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, за попередньою змовою, вчинили усі дії, які вважали необхідними для заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , та з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Крім того, у групу осіб у яку увійшов ОСОБА_6 та інші, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих спонукань, за попередньою змовою, незаконно заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що особи які незаконно заволоділи майном, з метою уникнення від кримінальної відповідальності можуть: приховувати, пошкодити, псувати, знищити, використовувати, перетворити, передати, відчужити речовий доказ, прокурор просить накласти арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 ,, власником якої є ОСОБА_6 із забороною її відчуження, розпорядження та користування будь-кому і будь-яким чином.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити з тих підстав, що у ньому викладені.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 01.11.2022 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України (кримінальне провадження № 0002635).

З копій матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання, вбачається, що об`єкт нерухомості, квартру 30 по АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_6 , визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення , збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як підставу для арешту прокурором зазначено те, що тільки запобігши реальній загрозі протиправного впливу на вказане нерухоме майно шляхом накладення арешту можливо досягти мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також настанню будь-яких негативних наслідків.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Клопотанням та матеріалами, поданими в його обґрунтування прокурором доведено, що квартира АДРЕСА_3 є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що клопотання містить достатні дані щодо необхідності накладення арешту, оскільки існують реальні підстави вважати, що нерухоме майно, на яке прокурор просить накласти арешт є предметом злочину, може бути відчужено на користь третіх осіб, вважаю, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002635, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2022 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя