02.12.2022 Справа № 756/9770/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9770/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.12.2022 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001365 від 02.08.2022 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, жителя цього АДРЕСА_1 , такого, що має середню освіту, офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого:
вироком Оболонського районного суду міста Києва від 14.05.2012 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки зі звільненням від відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки на підставі ст. 75 КК України (справа №2605/6262/12),
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
представник потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, та востаннє від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05:30 25.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб.
Водночас, судом установлено, що 26.07.2022 приблизно о 19:15 ОСОБА_3 перебував в торговельно-розважальному центрі «DREAM berry» у м. Київ (просп. Оболонський, 21б), де у нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.
Реалізуючи свій вищевказаний умисел, ОСОБА_3 , знаходячись біля магазину електроніки та техніки «ФОКСТРОТ» у вищевказаному ТРЦ, в той же день приблизно о 19:17, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, а працівники охорони біля входу відсутні, скориставшись неуважністю працівників магазину, з корисливих мотивів з метою власного збагачення зайшов до магазину «ФОКСТРОТ», підійшов до стелажу з дрібною технікою та взяв білу коробку з навушниками марки «SONY» моделі WF-C500 Black вартістю 2 999,00 грн (з урахуванням ПДВ), які належать ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» та швидко направився до виходу з магазину, де, проходячи антикрадіжні рамки, підняв над ними праву руку з навушниками у коробці та вільно вийшов з магазину з викраденим майном, після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_3 спричинив ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» () матеріальну шкоду на загальну суму 2 999,00 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину, а також розмір шкоди не оспорював та дав суду наступні показання.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що влітку у вечірній час доби (точної дати та часу він не пам`ятає) він йшов до товариша, який проживає на АДРЕСА_2 , щоб позичити кошти, оскільки його бабуся була незадоволена тим, що він тривалий час був без роботи. Того дня було спекотно, а тому він пішов через ТРЦ «DREAM TOWN», оскільки там було прохолодно. Він просто проходив повз магазини та зайшов до магазину «ФОКСТРОТ», де побачив, що одні з навушників, які були на полицях, не були причіплені на замок, він їх взяв в руку та вийшов із магазину. В подальшому ці навушники він здав у ломбард, а отримані гроші у сумі 550 грн віддав своїй бабусі, з якою спільно проживає та за якою доглядає, піклуючись про неї.
При цьому, ОСОБА_3 , висловивши самозасудження свого вчинку, зазначив, що шкодує про вчинений ним злочин та про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене, неодноразово вибачився перед учасниками судового провадження, щиро покаявся та просив суд суворо не карати.
Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням процесуальних рішень, що стосуються долі речових доказів та таких, що стосуються запобіжного заходу, застосованого щодо обвинуваченого, а також матеріалів, що характеризують особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали, долучені прокурором до матеріалів кримінального провадження відповідно до встановленого порядку, а також долучені стороною захисту документи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у таємному заволодінні чужим майном (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведена повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.
Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог положень ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Оцінюючи особу обвинуваченого, суд зважує на роз`яснення, що містяться в абзаці 3 пункту 3 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до якого, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 має середню освіту, неодружений, офіційного місця реєстрації немає, водночас має постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 , частина якої на праві спільної сумісної власності належить обвинуваченому ОСОБА_3 , де останній проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за якою постійно доглядає, за місцем проживання характеризується формально посередньо, на момент вчинення злочину хоча й неофіційно, однак працював зі слів, має незадовільний стан здоров`я, раніше судимий, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, на спеціальному обліку у лікаря-психіатра не перебуває, водночас з 11.01.2012 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом (діагноз: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, вживання зі шкідливими наслідками).
Вирішуючи питання про наявність у кримінальному провадженні обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд зважує на роз`яснення, що містяться у пункті 4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду, відповідно до яких, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку таких обставин. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, про які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, «щире каяття» обґрунтовується наступним.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим. Повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочину обґрунтовується тим, що така особа заслуговує поблажливого ставлення до себе, оскільки вона щиро каючись у вчиненні злочину, викладає всі обставини вчиненого, що сприяє встановленню істини по справі, тобто розкриттю злочину.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, добровільно сприяв органу досудового розслідування в установленні обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, під час судового провадження кримінального провадження приніс свої вибачення представнику потерпілого з приводу вчиненої ним крадіжки, що свідчить про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «щире каяття».
Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 02.11.2021 справа №643/13256/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII), відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, «активне сприяння розкриттю злочину» обґрунтовується наступним.
Під активним сприянням розкриттю злочину необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна.
Так, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , наполягаючи на тому, що він активно сприяв розкриттю злочину показав, що того дня на місці вчинення крадіжки навушників його не затримували в порядку ст. 208 КПК України, натомість приблизно через декілька тижнів він знову був у тому ж магазині, де його зупинили працівники охорони з приводу крадіжки навушників, котрі й викликали працівників поліції для розбору ситуації. Після приїзду працівників поліції він ( ОСОБА_3 ) добровільно пішов на співпрацю з органом досудового розслідування та повідомив останнім, в який саме ломбард він здав викрадені навушники, що в подальшому було підтверджено органом досудового розслідування. У зв`язку з тим, що він добровільно надав відомості про місцезнаходження викраденого майна працівники поліції його не затримували, запобіжний захід стосовно нього не обирався. Водночас, під час досудового розслідування він жодного разу не порушив процесуальний обов`язок та за першою вимогою з`являвся до слідчого та прокурора, під час допиту давав детальні показання про обставини та деталі вчиненого злочину, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно нього було застосовано слідчим суддею у зв`язку з тим, що сторона обвинувачення встановила, що він має судимість за вчинення корисливого злочину та має адміністративні стягнення.
Вищевказані обставини, на переконання суду, свідчать про наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «активне сприяння розкриттю злочину», оскільки повідомлені обвинуваченим факти сприяння органу досудового розслідування розкриттю злочину не спростовані прокурором у судовому засіданні.
Такий висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 07.04.2021 справа №263/15605/17 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Можливість врахування обставиною, що пом`якшує покарання винної особи, «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди» обґрунтовується наступним.
Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема, батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди.
Тобто, добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди в повному розмірі.
Так, під час судового провадження представник потерпілого ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» ОСОБА_5 до початку розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення клопотав про залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду, оскільки обвинувачений добровільно відшкодував завданий збиток та в повному обсязі усунув заподіяну шкоду. На підтвердження цього стороною захисту долучено розписку заступника керуючого магазином «ФОКСТРОТ» (м. Київ, просп. Оболонський, 21б) ОСОБА_8 від 29.11.2022 про те, що остання отримала від обвинуваченого ОСОБА_3 гроші в сумі 2 999 грн в якості відшкодування завданого збитку, спричиненого внаслідок вчинення останнім злочину, а саме внаслідок крадіжки гарнітури SONY WF-C500 BLACK (WFC500B.CE7), у зв`язку з цим компанія ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 немає.
Вказані обставини свідчать про те, що сторона захисту з власної ініціативи до прийняття рішення судом по суті обвинувачення, добровільно відшкодувавши завданий збиток, усунула заподіяну шкоду, що підтверджує наявність у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшує покарання, «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди».
Вказаний висновок суду узгоджується з позицією, викладеною у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.09.2022 справа №397/92/15-к, від 16.08.2022 справа №592/5779/20, від 15.02.2022 №283/460/2021 та ін., які беруться судом до уваги в силу вимог ст. 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд не встановив.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зваживши на дані про особу обвинуваченого, на відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність таких, що його пом`якшують, «щире каяття», «активне сприяння розкриттю злочину» та «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди», суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України з його реальним відбуванням.
При цьому суд, безперечно враховує відомості про особу обвинуваченого (наявність судимості, поведінку після звільнення з місць позбавлення волі 20.03.2019), водночас, на переконання суду, наявні достатні підстави для визнання судом обставин, що пом`якшують покарання, «щире каяття», «активне сприяння розкриттю злочину» та «добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди» такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що ці обставини в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, котрий під час судового провадження конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, підтвердив дійсне бажання залагодити цю ситуацію, свідчать про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі за санкцією вказаної норми КК України, оскільки, на переконання суду, покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців із його реальним відбуванням буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень відповідно до мети покарання, визначеної ч. 2 ст. 50 КК України.
При цьому підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд не знайшов.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
У цій справі, на переконання суду, вид та розмір покарання з його реальним відбуванням відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (рішення у справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).
На думку суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, призначення якого відноситься до суддівського розсуду та є дискрецією суду, перебуває у справедливому співвідношенні тяжкості вчиненого злочину в сукупності з встановленими судом за результатами судового провадження обставинами, що пом`якшують покарання, які за своєю правовою сутністю характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння й слугують критерієм індивідуалізації покарання, та відсутності встановлених таких, що його обтяжує, а також у сукупності з відомостями про особу винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Що стосується заявленого Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-РИТЕЙЛ» цивільного позову, то суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
Водночас, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд вправі залишити позов без розгляду в разі, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
У судовому засіданні представник потерпілого (цивільного позивача) ТОВ «ФТД-РИТЕЙЛ» ОСОБА_5 до початку судового розгляду клопотав про залишення цивільного позову у кримінальному провадженні без розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі усунув заподіяну шкоду.
З огляду на викладене, цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-РИТЕЙЛ» (цивільний позивач) до обвинуваченого ОСОБА_3 (цивільний відповідач) слід залишити без розгляду.
Приймаючи рішення щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, з огляду на положення статей 177, 178 КПК України, дані про його особу, суд вважає правильним запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишити без зміни, підстав для його зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, про що клопотала сторона захисту, суд не знайшов.
Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.
Залік досудового тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Керуючись статтями 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення в період з 15.09.2022 (момент взяття під варту в залі суду на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 15.09.2022 справа №756/7877/22) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТД-РИТЕЙЛ» (цивільний позивач) до обвинуваченого ОСОБА_3 (цивільний відповідач) залишити без розгляду.
Речові докази у кримінальному провадженні:
компакт диск DVD-R марки «VIDEX» EXCELLENTI із записами з камер відеоспостереження за 26.07.2022 з магазину «ФОКТРОТ» у м. Києві (просп. Оболонський, 21б), залишити при матеріалах кримінального провадження;
компакт диск DVD-R марки «ALERUS» із записами з камер відеоспостереження за 26.07.2022 з приміщення ФОП « ОСОБА_9 » у м. Києві (просп. Оболонський, 10) та закупівельний акт від 26.07.2022, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1