У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 Куценко ОСОБА_2 Кушнірової ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 .

Учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільний позов потерпілої задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10540 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди (витрат на лікування та правову допомогу) та 10000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_9 просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш суворе покарання та стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник вважає, що вирок суду є незаконним, а висновки суду не відповідають здобутим по справі доказам. На думку захисника, суд першої інстанції не вірно оцінив докази сторони обвинувачення, що призвело до невірних висновків про доведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованому їй діянні.

Зазначив, що обвинувачена не заперечувала, що між нею та ОСОБА_9 сталася бійка, проте бійку розпочала потерпіла, а ОСОБА_7 лише намагалась захиститись. Захищаючись, вона могла вдарити потерпілу казанком, проте умисних ударів ні казанком ні руками не наносила. Тобто заподіяла ОСОБА_9 тілесні ушкодження у стані необхідної оборони.

Вважає, що пояснення ОСОБА_7 підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , яка бачила бійку через вікно своєї квартири, але не бачила механізму нанесення ударів, та ОСОБА_11 , яка також не бачила, хто і як саме наносив удари, проте розбороняла ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_6 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Вказує, що обставини події, викладені у вироку, є спотвореними, мають багато розбіжностей. Так, висновок суду першої інстанції про те, що після того, як ОСОБА_7 умисно вилила на неї воду, вона схопила обвинувачену за волосся не відповідає дійсності. Стверджує, що такого не було і не могло бути, оскільки у ОСОБА_7 було дуже коротке волосся, тому навіть фізично вона не змогла б цього зробити. Також вказує, що у вироку неправильно зазначено, що ОСОБА_7 тримала казан в лівій руці, оскільки казан вона тримала в правій руці коли наносила удари, а лівою рукою натягнула їй капюшон на обличчя. А потім лівою рукою тягнула за волосся, а правою рукою неодноразово виривала волосся, що завдавало фізичного болю.

У вироку не зазначено, що після спричинення їй тілесних ушкоджень, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні, тривалий час лікувалась амбулаторно. Вказує на відсутність позовної заяви прокуратури до ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди завданої державі при її стаціонарному лікуванні.

Також не погоджується з висновком суду першої інстанції, що між нею та ОСОБА_7 тривалі неприязні стосунки. Зазначає, що вона взагалі не спілкувалась з обвинуваченою. Лише один раз, влітку 2019 року, зробила їй зауваження, щоб вона не стукала по трубі, коли кличе сусідку.

На думку потерпілої, суд першої інстанції безпідставно послався у вироку на показання свідка ОСОБА_10 , яка не могла бачити, що відбувається у дворі з вікна квартири на 5 поверсі, та не взяв до уваги очевидця події свідка ОСОБА_12 . Вказує, що сприймаючи критично показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд зазначив, що остання сама мала конфлікт з ОСОБА_7 та кілька років тому була засуджена за бійку з ОСОБА_14 . Проте, цей висновок суду надуманий, оскільки ОСОБА_13 ніколи не була засуджена.

Зазначає, що ОСОБА_7 не визнала вину, весь час надавала різні показання, проте суд першої інстанції визначив, що обставиною, яка пом`якшує покарання, є активне сприяння слідству. За жорстоке побиття, суд призначив покарання ОСОБА_7 у виді штрафу 850 грн та стягнув на користь потерпілої лише 10 000 грн моральної шкоди, з чим не погоджується потерпла.

Узагальнений виклад заперечень потерпілої ОСОБА_9 на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 .

У запереченнях потерпіла ОСОБА_9 посилається на те, що вина ОСОБА_7 у спричиненні їй тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я, доведена. Вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14.11.2019 близько 13.30 год ОСОБА_6 поверталась до своєї квартири. Коли підходила до під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_1 , її зустріла ОСОБА_7 , яка тримала в руках казан з водою. Коли ОСОБА_6 проходила повз ОСОБА_7 , остання на ґрунті триваючих неприязних відносин, умисно вилила на потерпілу воду зі свого казана. ОСОБА_6 , реагуючи на протиправні дії ОСОБА_7 , схопила її за волосся та потягнула до себе.

Після чого, ОСОБА_7 схопила ОСОБА_15 за капюшон її куртки та натягнула його на обличчя останній. Потім, тримаючи казан в лівій руці, нанесла ним декілька ударів (не менше двох) в область голови потерпілої ОСОБА_6 .

Після чого, остання вирвалася та зняла зі своєї голови капюшон, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, схопила її за волосся та потягнула до себе, вирвавши частину волосся.

Внаслідок нанесення ОСОБА_7 ударів ОСОБА_6 в неї утворились тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась струсом головного мозку, синці обличчя, ділянки відсутності волосся в правій скроневій області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнана винною в умисному легкому тілесному ушкодженні, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Її дії кваліфіковані за ч. 2 ст.125 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 просила задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 .

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, це клопотання підтримав захисник.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та заперечувала проти апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 . Заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності.

Прокурор вважав, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню. Висловив думку, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, підлягає задоволенню.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційній суд дійшов наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, минуло вже 3 років, тобто в зазначеному кримінальному провадженні строк давності притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України закінчився.

У Постанові Верховного Суду від 06 грудня 2021 року

(справа № 521/8873/18, провадження № 51-413 кмо 21) міститься наступний висновок: за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченій роз`яснено, що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення її до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності, це клопотання підтримав захисник.

Відповідно до положень ч.1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, враховуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про існування підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України та звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Водночас, згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тому, суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню та обвинувачена ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 О ОСОБА_16 Т ОСОБА_17