В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1602/21

Провадження № 1-кп/534/64/22

11 квітня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів

судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000406 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області Оржицького району, смт. Оржиця, громадянина України, українця, не працюючого, не має інвалідності, не військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, не є потерпілим від аварії на ЧАЕС, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-15.04.1998 Оржицьким районним судом в Полтавській області, за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді 3-х років позбавлення волі із конфіскацією частини особистого майна. За рішенням Полтавського обласного суду від 15.05.1998 на підставі ст. 363, ст. 364 КПК України - вирок відмінений. На підставі п. 3 ст. 7-1 КПК України провадження по справі припинено у зв`язку із ст. 11 п. 5 КК України. Прийняти міри виховного характеру;

-04.09.2001 Оржицьким районним судом в Полтавській області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 145, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

-20.02.2003 Кіровським районним судом м. Кіровоград, за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді 5-ти років позбавлення волі;

-30.01.2007 Лубенським міським судом в Полтавській область, за ч. 2 ст. 187 КК України, до покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі із конфіскацією частина майна;

-07.02.2008 Лубенським районним судом в Полтавській області області, за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді 8-ми років позбавлення волі із конфіскаціє частини майна;

-28.02.2014 Лубенським міським судом в Полтавській області, за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України, до покарання у виді 3-х років 3-х місяців позбавлення волі. Звільнений за відбуттям строку покарання 03.11.2016;

-12.02.2021 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком терміном 1 рік

-26 липня 2022 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України, до покарання у виді 1 рік 3 місяці позбавлення волі.

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2021 року, близько 05 год. 00 хв., ОСОБА_6 , з метою вчинення крадіжки прибув до під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_3 .

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, виліз на дах прибудови першого поверху буд. АДРЕСА_3 , де, з використанням фізичної сили, шляхом деформації кріплень здійснив крадіжку кабелю марки «ТПП 50*2*0,4», довжиною 25 метрів синього кольору, вартістю 864 гривні 88 копійок, який належить ПАТ «Укртелеком».

Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив ПАТ «Укртелеком» матеріального збитку на вищевказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та не заперечував щодо вартості викраденого ним майна.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник потерпілої юридичної особи у судове засідання не прибув, звернувшись із відповідною заявою про розгляд справи за його відсутності.

Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого та його показів, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є доведеною повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку потерпілого, який при призначенні покарання поклався на розсуд суду.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.07.2022 зач. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці позбавлення волі.

Правила призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків передбачені ст.ст. 70, 71 КК України.

Так, відповідно до частин 1, 4 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій статті 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Таким чином якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України.

У відповідності до ст. 374 КПК України, при ухваленні вироку у ньому зазначається прийняте судом рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі, рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно із системним аналізом ч. 4 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України початковим моментом періоду вчинення злочину, протягом якого суд призначає покарання за сукупністю вироків, є саме момент постановлення вироку, а не набрання ним законної сили. Так, закон про кримінальну відповідальність визначає загальний критерій для відмежування випадків призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків і пов`язує його саме з моментом між діяннями, які вчинені до прийняття судового рішення про винуватість особи та після прийняття такого рішення.

Згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.07.2022 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці позбавлення волі. Запобіжний захід судом не обирався. Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

Згідно з повідомленням ВП № 2 КРУП ГУНП 25.08.2022 в Полтавській області ОСОБА_6 затримано на підставі вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.04.2022.

Отже, починаючи з 25.08.2022 ОСОБА_6 утримувався в умовах Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)».

Цивільний позов до обвинуваченого пред`явлено не було.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. та призначити йому покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 26.07.2022, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 01 (один) рік 2 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 25.08.2022 року.

Речові докази по справі:

- розподільчий кабель марки «ТПП 50х2х0,4», довжиною 25 метрів після набрання вироком законної сили повернути ПАТ «Укртелеком», як йому належне.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, потерпілому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_1