Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/647/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2022 року, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001214 про обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 26 жовтня 2022 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на два місяці, тобто до 26.12.2022 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу на досудовому слідстві не зменшилися. Обвинувачений не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу, що свідчить про можливість продовження злочинної діяльності. Повне заперечення вини обвинуваченим, свідчить про можливість впливу на свідків з метою зміни ними показів. Не зазнала змін характеристика особи обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції пришов до висновку щодо необхідності продовження запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого на досудовому слідстві, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний з триманням під вартою, а саме, обмежений домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , районний суд проігнорував пояснення свідка ОСОБА_9 про те, що остання бачила, як 15.02.2022 р. ОСОБА_8 було щось підкинуто у лівий карман куртки невідомими особами, які його утримували. Як пояснила суду зазначений свідок, гр. ОСОБА_8 був затриманий невстановленими особи, які не були у формі працівників правоохоронного органу та не представлялись, з чого вбачається, що останні не були при виконанні ними своїх службових обов`язків, при цьому вони били ОСОБА_8 , після чого тривалий час - на протязі дуже тривалого часу - 5-ти годин безпідставно утримували.

Зазначені покази свідка ОСОБА_9 повністю співпали з поясненнями ще одного свідка тих подій ОСОБА_10 та показами обвинуваченого ОСОБА_8 наданими ним безпосередньо в судовому засіданні про те що невідомими особами (які його силоміць утримували) було щось підкинуто у лівий карман його куртки, він опирався цьому намагався перешкодити це зробити та звертався по допомогу до оточуючих показуючи куди йому було щось підкинуто. Також ОСОБА_8 пояснив у суді, що невстановленими особи, які не були у формі працівників правоохоронного органу, йому не представлялись, не були при виконанні службових обов`язків, та били його по лицю, ногам та тілу, після чого тривалий час - на протязі 5-ти годин безпідставно утримували біля продуктового магазину.

Зазначене підтверджується протокол затримання ОСОБА_8 в частині місця «вилучення» у нього наркотичної речовин з лівого карману куртки, який повністю співпав з місцем, зазначеного свідком ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та самого обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому з пояснень ще одного свідка ОСОБА_11 відомо, що його фактичне (дійсне) затримання, та побиття відбулося в 14 год. 50 хв., тобто з грубим ігноруванням та невиконанням вимог ст. 208 КПК України, таким чином вбачається та встановлено, що складений та наданий суду протокол його затримання о 19 год. 15.02.2022 р. не відповідає дійсності, є незаконним та сфальсифікованим.

Таким чином, час події та ризики зазначені в клопотання процесуального прокурора, є необґрунтованими, та сфальсифікованими.

З урахуванням постійного місця проживання підозрюваного, факту смерті його матері, наявності неповнолітньої сестри, встановлену законом презумпцію невинуватості, а також відсутність обґрунтованих підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу, яке має бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, захисник вважає за необхідне змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, а саме, на запобіжний захід у вигляді не цілодобового домашнього арешту, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Захисник зауважує, що жодного реального ризику немає. Обвинувачений погоджується давати покази, має позитивні характеристики з місця проживання, відомостей негативного характеру з приводу його репутації суду зокрема, вирок іншого суду не надано, а також ОСОБА_8 не відмовляється від дачі показів.

Окрім цього, можливості впливати на хід судового слідства у обвинуваченого ОСОБА_8 не має, так як останні свідчать про вчинення цілого ряду правопорушень у відношенні нього, тому дані ризики є надуманими, необґрунтованими та нічим непідтвердженим припущенням слідства та суду. Про існування інших ризиків прокурор не заявив.

Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На думку сторони захисту, в матеріалах кримінального провадження відсутні обґрунтовані докази , які б свідчили про ухилення та переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, тиск на свідків, вжиття заходів, направлених на знищення речових доказів, тощо.

Також відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Таким чином, сторона захисту вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою без належних на то підстав.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних вимог захисника, зваживши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин колегія судді не приймає до уваги апеляційні доводи захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення при перегляді ухвали районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Разом з цим, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що у разі зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на інший більш м`який, останній може вчинити спроби направлені на можливість продовження злочинної діяльності, незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показів. Дані ризики є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

З наданих до апеляційного суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 хоча раніше і не судимий, проте обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, хоча і має місце проживання, однак, неодружений, офіційно не працює.

Як під час розгляду справи районним судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені по даному кримінальному провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Апеляційні доводи щодо правопорушень щодо ОСОБА_8 не спростовують висновки суду першої інстанції про наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а з урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 жовтня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4