ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/372/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

з участю скаржника ОСОБА_5

прокурора- ОСОБА_6

слідчого- ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження № 11-сс/817/372/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2022 року про відмову в задоволенні поданої ним скарги на постанову про закриття кримінального провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_7 від 07 жовтня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000041 від 17 лютого 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою скасувати постанову старшого слідчого ТУ ДБР у м. Львові (з дислокацією у м. Тернополі) ОСОБА_7 від 07 жовтня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000041 за ч. 1 ст. 371 КК України.

Мотивує скаргу тим, що слідчий суддя не повно та не об`єктивно дослідила всі обставини наведені у його скарзі доводи та лише поверхнево вивчила матеріали кримінального провадження, в зв`язку з чим прийняла помилкове рішення.

Зокрема, вказує на те, що старший слідчий ДБР ОСОБА_7 безпідставно перекваліфікував кримінальне провадження з ч. 2 ст. 365 КК України на ч. 1 ст. 371 КК України; не надав належної юридичної оцінки діям працівників поліції, які не маючи законних підстав здійснили його затримання, не дивлячись на те, що в ході розмови його дружина підтвердила що транспортний засіб є їх спільною сумісною власністю оскільки набутий ними в шлюбі, згідно технічного паспорту, який він представив поліцейським, йому належить право користування ним та він одноосібно на протязі декількох років користувався ним та сплачував кредит за це майно; поліцейськими не було складено протокол його затримання, не розяснено йому предбачених законом прав та обовязків та без будь-яких законних підстав застосовано до нього кайданки оскільки він жодного опору їм не чинив.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, який підтримав скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора та слідчого, які проти задоволення апеляції заперечили, вивчивши матеріали справи та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів провадження, 07 жовтня 2022 року постановою старшого слідчого четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_7 кримінальне провадження № 0000041 від 17 лютого 2017 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю у діях працівників УПП в Тернопільській області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які прибули на повідомлення про вчинення правопорушення за адресою: АДРЕСА_1 , ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

Зі змісту даної постанови вбачається, що працівники поліції ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на підставі заяви дружини скаржиника ОСОБА_12 , про наявність у ОСОБА_5 у володінні транспортного засобу, котрий за наявними документами належав ОСОБА_12 , оцінювали дії ОСОБА_5 як вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з викраденням транспортного засобу, а відтак застосовували захід забезпечення кримінального провадження затримання, який є тимчасовим запобіжним заходом та який застосовується уповноваженою службовою особою до особи, що підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину на підставах, в порядку та на строки, встановлені статтями 208-213 КПК України. При цьому, слідчий зіслався на відеозапис з нагрудних камер поліцейських, повідомлення Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області про те, що ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, матеріали ЖЄО Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області за №38091 та №38102 від 02 грудня 2016 року згідно з якими 02 грудня 2016 року до ГУНП в Тернопільській області звернулась ОСОБА_12 з приводу викрадення у неї її колишнім чоловіком ОСОБА_5 автомобіля марки Шевроле Авео та документів на нього, а також її посвідчення водія, допити потерпілого, поліцейських та свідків, а також документи про те, що титульним володільцем автомобіля на час події була ОСОБА_13 , користувачем заявник, атомобіль було придбано у шлюбі та він був спільною сумісною власністю подружжя, на підставі чого прийшов до висновку про те, що працівники поліції доставляючи ОСОБА_5 до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, не мали наміру незаконно затримати останнього, оскільки по прибуттю до установи склали відповідні рапорти та передали заявника до слідчого органу досудового розслідування для подальшого складання відповідних процесуальних документів, виявлені у володінні ОСОБА_5 транспортний засіб та документи на нього, свідчили про правдивість заяви дружини ОСОБА_5 ОСОБА_12 про викрадення останнього, що дозволяло на місці події оцінити вищевказані факти як вчинення кримінального правопорушення, у звязку з чим вважає що відсутній прямий умисел працівників поліції на незаконне затримання ОСОБА_5 оскільки вони прагнули припинити вчинення злочину, запобігти втечі підозрюваної особи та втраті рухомого майна транспортного засобу.

З наведеним висновком погодився слідчий суддя, залишаючи постанову про закриття кримінального провадження без змін.

Однак, колегія суддів вважає постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Однак, висновки слідчого у оскаржуваній постанові є суперечливими, з її змісту не зрозуміло у чому саме полягало діяння, чим мав місце факт незаконного затримання та застосування кайданок до потерпілого, ним лише перелічено докази, без їх належного аналізу.

Зокрема, слідчим не надано оцінки поясненням ОСОБА_5 про те, що його дружина у присутності поліцейських визнала факт належності їй автомобіля на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_5 , право користування яким він також підтвердив предявивши технічний паспорт з спеціальною відміткою про це, що зафіксованоно на відеозаписі, не зясовано конкретної підстави затримання(відповідний пункт ст.208 КПК України), чи розяснювались йому при затриманні визначені законом права та чи дотримано вимоги ст.213 КПК України, а лише зроблено висновок про правомірність затримання по суті і його невідповідність щодо форми, а також суперечливою є позиція слідчого щодо підстав застосування до ОСОБА_5 кайданок: у звязку з його затриманням, опором працівникам поліції чи відмовою проїхати у відділення поліції. Зясування даних фактів та їх відображення у процесуальному рішенні може мати значення також для цивільно-правових відносин, зокрема, можливості відшкодування шкоди .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла до переконання про те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята з порушенням вимог ст.ст. 92, 94 КПК України, а її зміст не відповідає вимогам статті 110 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене вказує на передчасність та необґрунтованість закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до задоволення, а оскаржувана постанова слідчого судді - до скасування, з постановленням нової про задоволення скарги ОСОБА_5 та скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17 лютого 2017 року за № 0000041.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити, ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2022 року про відмову в задоволенні поданої ним скарги на постанову про закриття кримінального провадження - скасувати, постановити нову, якою скаргу ОСОБА_5 задовольнити, постанову старшого слідчого четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_7 від 07 жовтня 2022 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 17 лютого 2017 року за № 0000041 скасувати, направити матеріали вказаного кримінального провадження для проведення досудового розслідування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді