Провадження №11-кп/801/165/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.05.2019 за №0000246,

якою продовжено обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 27 лютого 2023 року, відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілих та свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке мотивоване тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи. Наголосив на тому, що ризики, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали. Зокрема, зауважив, що обвинувачений ухилявся від явки до органів досудового розслідування у зв`язку з чим був оголошений в розшук. Тому, на переконання прокурора, обвинувачений, перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду, впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечував, підтримав думку прокурора щодо доцільності продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 вважає, що обвинувальний акт має бути повернутий прокурору в зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону. Зокрема, як зазначила захисник, реєстр матеріалів досудового розслідування, який є додатком до обвинувального акту, містить посилання на вчинені слідчі дії без їх конкретизації. Відсутня також конкретизація прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень. Недотримання вимог кримінально-процесуального закону в частині оформлення обвинувального акта та додатків до нього не може бути усунуте під час судового розгляду справи.

Також захисник обвинуваченого заявила клопотання про виклик для допиту в судовому засіданні ряду свідків згідно з переліком, який викладений у клопотанні, а також судових експертів.

Крім цього, захисник клопотала про витребування речей і документів повної інформації з Єдиного реєстру досудових розслідувань у цьому кримінальному провадженні та у первинному кримінальному провадженні, з якого були виділені матеріали кримінального провадження, які є предметом судового розгляду. Обґрунтовуючи заявлене клопотання, захисник посилалась на те, що отримати відповідні відомості на адвокатських запит вона не має можливості.

Захисник обвинуваченого, звернулась до суду зі скаргами на дії старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 . Скарга мотивована тим, що слідчий протиправно відібрав відбитки пальців обвинуваченого ОСОБА_7 та зразки крові останнього.

Окрім наведеного, захисник заперечувала проти продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, посилаючись на те, що прокурор не дотримався вимог процесуального закону щодо строку та порядку вручення клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Також захисник обвинуваченого посилалась на те, що прокурор до поданого клопотання не надав доказів, якими обґрунтовує необхідність продовження заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому захисник зауважила, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які прокурор посилався як підставу для продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2022 року призначено судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтею 257, частиною четвертою статті 187 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.05.2019 за № 0000246, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 04 січня 2023 року о 14.30 годині.

У судове засідання вирішено викликати: сторони обвинувачення та захисту, потерпілих, представника потерпілого, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також свідків відповідно до клопотання захисника.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжено на 60 днів, з 29 грудня 2022 року до 23.59 годину 27 лютого 2023 року.

У своїх висновках в частині продовження обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції враховуючи положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997. вказав, що вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності.

Проте, на даний час розгляд кримінального провадження по суті не розпочатий, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховував, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. З наданих прокурором матеріалів справи випливає, що ОСОБА_7 у зв`язку з ухиленням від явки до органів досудового розслідування був оголошений в розшук. Суд прийняв до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не розпочате. Об`єктивні дані, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, у тому числі за станом здоров`я, суду не надані. Тому суд вважав за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення у продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, так як після того, як ним неодноразово було наголошено на необхідності дотримання порядку проведення підготовчого засідання з метою недопущення порушення норм КПК України суддя безпідставно та без попередження від`єднав його від участі в судовому засіданні шляхом виключення з відеоконференції. При цьому пояснивши іще одному захиснику, яка була присутня в судовому засіданні, що його було видалено із зали судового засідання. Вважає, що вказаними діями суд порушив право обвинуваченого ОСОБА_7 на належний захист та перешкодив у реалізації його процесуальних прав та обов`язків, як захисника. Звернув увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вправі самостійно обирати кількість захисників, які будуть захищати його права та інтереси в кримінальному провадженні. Участь обраних обвинуваченим захисників у судовому засіданні за розглядом клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є обов`язковою. Тому вважає, що продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою за відсутності одного із захисників є незаконним та є порушенням права обвинуваченого на захист.

В поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями до неї захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави в розмірі 115 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому еквіваленті складає 297 735 грн.

В доводах апеляційної скарги зі змінами та доповненнями до неї захисник звертає увагу суду на системність порушень норм та засад кримінального провадження судом під час підготовчого засідання. Зокрема те, що суд встановивши факт порушення прокурором п.1 ч.3 ст.184 КПК України щодо невручення обвинуваченому ОСОБА_7 клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, все ж таки задоволив подане прокурором клопотання. В ході судового розгляду сторона захисту чітко зазначила про неможливість розгляду клопотання прокурора по сутті у зв`язку з наявними процесуальними порушення, та зазначила про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, при цьому надала копії позитивних характеристик на підзахисного.

Також звернула увагу суду на те, що під час підготовчого судового засідання, в порядку ст.315 КПК України стороною захисту було заявлено ряд клопотань про виклик та допит свідків, експертів, клопотання про витребування доказів та скарги на дії слідчого. Однак, думку інших учасників судового процесу прокурора, представника потерпілої особи суд не запитав, чим було порушено вимоги ст.22 КПК України.

Вважає, що з метою гарантування обвинуваченим процесуальних обов`язків по кримінальному провадженню, а також з врахуванням міцності його соціальних зв`язків, наявності у нього неповнолітніх дітей, позитивних характеристик, буде запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 115 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та сам обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги зі змінами та доповненнями захисників, просили їх задовольнити посилаючись на викладенні в них доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників зі змінами та доповненнями до апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , просив вказані апеляційні скарги з поданими змінами та доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Представник потерпілого ОСОБА_10 заперечив щодо задоволення апеляційних скарг захисників з доповненнями.

Інші учасники кримінального провадження з апеляційними скаргами не зверталися.

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення самого обвинуваченого та його захисників, заперечення прокурора та представника потерпілого, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг зі змінами та доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з поданими до доповненнями та змінами задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №127/12118/22 вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 30.04.2022 відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та не відпали. Офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, мешканець іншої області(Львівської), обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинах. Також звернув увагу на те, що ОСОБА_7 протягом трьох років у вказаному кримінальному провадженні перебував у розшуку, у разі доведення його винуватості може бути призначене покарання до 15 років позбавлення волі, судове дослідження доказів по справі не завершене, що свідчить про наявність ризиків, зокрема переховування від суду, обвинуваченому відоме місце проживання потерпілих та свідків, у зв`язку з чим у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу він зможе незаконно впливати на них, а також може скоювати інші правопорушення.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу його автоматичного продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених положенням статті 177 КПК України.

Також апеляційний суд вважає, що в даному випадкупри розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше є не судимою особою, відсутність постійного місця роботи та достатніх соціально-стримуючих зв`язків, перебування під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у розшуку тривалий час, свідчить про обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому наявність в останнього постійного місця реєстрації на території Львівської області, та надання для проживання ОСОБА_7 орендованого ОСОБА_12 у м. Львів орендованого житла, наявність позитивних характеристик, гарантійних листів щодо працевлаштування, двох неповнолітніх дітей 2013, 2016 року народження, мати пенсійного віку, про що зазначила у своїй апеляційній скарзі з доповненими та змінами захисник ОСОБА_9 , не є безумовними підставами для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді застави, так і іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Також згода захисника та самого обвинуваченого на застосування йому запобіжного заходу у вигляді застави, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлені в ході судового розгляду та зазначені в апеляційній скарзі захисником обставини існували і на момент вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці останнього.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду доводи захисника щодо утримання останнім як своїх неповнолітніх дітей, так і матері пенсійного віку. Жодного доказу в підтвердження наведеного захисником апеляційному суду надано не було. Оскільки наявність дітей та матері пенсійного віку іще не свідчить про їх утримання.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

У відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

З наявної в матеріалах судового провадження копії відповіді в.о. начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» наданої 26.08.2022 на запит адвоката ОСОБА_9 , консультація ОСОБА_7 з лікарем неврологом з медичного центру «Євромед» відбулась 22.08.2022, про що було надано відповідний висновок лікарського обстеження, відповідно до якого в обвинуваченого наявне хронічне захворювання вуха.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 щодо порушення права на захист ОСОБА_7 , оскільки при розгляді вказаного провадження судом першої інстанції було належним чином дотримано одного з основних принципів судочинства права на захист. В ході апеляційного розгляду встановлено, що в підготовчому судовому засіданні були присутні як захисник ОСОБА_9 , так і сам обвинувачений ОСОБА_7 . При цьому апеляційний суд звертає увагу що з наданих захисниками характеристик, обвинувачений має вищу юридичну освіту, що дає йому змогу розбиратися та оперувати специфічною юридичною термінологією.

Твердження захисника ОСОБА_9 , що обвинуваченому не було надано копії клопотання прокурора від 27.12.2022 про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знайшли своє підтвердження як в ході судового розгляду судом першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, з огляду на відсутність в матеріалах справи розписки про отримання ОСОБА_7 вказаного клопотання, проте такі порушення не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора, з огляду на положення ст.194 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у застосуванні запобіжного заходу.

Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Статтями 19, 68 Конституції України визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.3, 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Водночас застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права в даному випадку обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Також колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тому ризик впливу на свідків та потерпілих існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та їх дослідження судом.

Таким чином зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім особливо тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, ухилення від органів досудового розслідування та перебування у розшуку тривалий час у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів в яких він обвинувачується, додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави чи інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні іще не розпочато, свідки та потерпіла не допитані, що не виключає можливості тиску обвинуваченого на них.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг зі змінами та доповненнями захисників викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зі змінами та доповненнями в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4