Справа № 462/1259/23
провадження 1-кп/462/318/23
У Х В А Л А

27 лютого 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження у кримінальному провадженні №0000048, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Городок Городоцького району Львівської області, громадянки України, українки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

Згідно направленого на адресу суду прокурором Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області обвинувального акту, ОСОБА_2 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Так, ОСОБА_2 відповідно до наказу № 82/ос від 04.07.2012, виданого Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» виокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1», перебуваючи на посаді прибиральника «Цеху допоміжного виробництва №1» виробничого структурного підрозділу «Львівське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Чернівецька, 15 (надалі підприємство), маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом обману, не повідомила про свою відсутність на території України протягом 3-х днів, зокрема 29.05.2018, 30.05.2018 та 31.05.2018 ОСОБА_3 , котра у цей період перебувала на посаді майстра «Цеху допоміжного виробництва №1» виробничого структурного підрозділу «Львівське територіальне управління» регіональної філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та являлася відповідальною за ведення та заповнення табелів обліку використання робочого часу на підприємтсві, достовірно знаючи при цьому, що табелі обліку використання робочого часу типової форми №П-5, які затверджені наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» є документами первинної облікової документації на підприємстві, які використовуються для обліку особового складу, використання робочого часу та розрахунків з працівниками із заробітної плати, тобто мала прямий доступ до офіційних документів первинного бухгалтерського обліку. Як вдалося встановити, 29.05.2018 ОСОБА_2 виїхала з України, не повідомивши при цьому ОСОБА_3 про її відсутність на робочому місці, зокрема 29.05.2018, 30.05.2018 та 31.05.2018, внаслідок чого бухгалтерією підприємства ОСОБА_2 було нараховано на її банківську розрахункову картку від «Ощадбанк» грошові кошти. 15.06.2019, після повернення в Україну, ОСОБА_2 , перебуваючи у м. Львові по вул. Широкій, 60, отримала з електронного терміналу грошові кошти в сумі 909,29 гривень, якими розпорядилася на власний розсуд, чим вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та спричинила підприємству майнової шкоди на вказану суму, яка нею відшкодована в повному обсязі.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

В обвинувальному акті прокурором викладено клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченої ОСОБА_2 , складену в присутності захисника ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження, згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Ураховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт, долучені до нього додатки, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, оскільки вона заволоділа чужим майном шляхом обману.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 285 ч.1 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , відповідно до ст.12 КК України віднесено до кримінальних проступків.

З обвинувального акту вбачається, що з моменту вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального проступку, тобто з 31.05.2018 минуло більше трьох років.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 р. № 12, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст.11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано доказів про ухилення обвинуваченої від слідства, вчинення нею інших злочинів, а так само відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч.2 ст.49 КК України.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_2 цілком розуміє свої права, визначені ч.3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави та бажає бути звільненою від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Таким чином, є всі підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цих підстав.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284, 285 372, 376 КПК України, суд-

постановив:

Звільнити ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження №0000048, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 лютого 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: