ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/847/23 Справа № 187/976/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002108 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянки України, з середньою технічною освітою, працюючої в КУ "Петриківський територіальний центр соціальної допомоги" соціальним робітником, незаміжньої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року було задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника-адвоката ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 0000248 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 125 КК України, - закрито у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати в розмірі 10 000 грн.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що згідно обвинувального акта обвинувачена ОСОБА_7 , 17.05.2019 року, близько 13:00 години, знаходячись на території Центрального ринку, розташованого за адресою: пр. Петра Калнишевського, 4, смт. Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, умисно нанесла останній близько 2-3 ударів руками в область грудної клітини, а також нігтями пальців рук умисно подряпала обличчя та верхню ліву кінцівку, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 76-Е від 13.06.2019 року спричинила ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя і лівого передпліччя, синців правої молочної залози, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Обвинувачена ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку. З моменту вчинення нею кримінального правопорушення минуло більше ніж два роки.

Оскільки з моменту вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків минуло більше ніж 2 роки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності.

В апеляційних скаргах:

- захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вказану ухвалу в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 процесуальних витрат, - скасувати.

Зазначає, що в матеріалах справи є позовна заява, яка була подана цивільним позивачем - ОСОБА_10 про стягнення коштів у розмірі 51 048,37 грн., з яких 10 000 грн., - це витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги. Згідно оскаржуваної ухвали вказаний цивільний позов було залишено без розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції помилково вирішив питання про стягнення витрат на правову допомогу ОСОБА_10 в межах саме кримінального провадження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 просила стягнути такі витрати саме в межах цивільного позову.

На думку захисника, при закритті кримінального провадження через закінчення строків давності унеможливлює стягнення процесуальних витрат, оскільки такі питання повинні вирішуватися в межах цивільного процесу.

- захисник-адвокат ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 процесуальних витрат, - скасувати.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 повністю ідентичні з доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченої та її захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції ухвалюючи вищевказаний вирок, не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Наразі учасниками судового провадження не оскаржується в апеляційному порядку сам факт звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження, а порушується питання виключно щодо невірного стягнення з останньої процесуальних витрат.

Колегія суддів зазначає, що процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.

Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, у розділі ІХ КК України визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК України).

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення потерпілою матеріальних витрат на правову допомогу, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, таких витрат.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке було скоєне нею 17.05.2019 року.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та звільнення її від кримінальної відповідальності за скоєний кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Обвинувачена вказане клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Суд першої інстанції постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо неї. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду.

В той же час судом було прийнято рішення щодо процесуальних витрат та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати в розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції обвинувачену ОСОБА_7 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо неї закрито, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду, тому витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, - процесуальні витрати в розмірі 10 000 грн., - не підлягають стягненню з ОСОБА_7 .

Виходячи з положень ст. 408 КПК України судове рішення може бути змінено апеляційним судом у випадках коли його зміна не погіршує становище обвинуваченого.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників обвинуваченої слід задовольнити частково, ухвалу суду, - змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин ухвали рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 процесуальних витрат в розмірі 10 000 грн.

В решті ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 , - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 процесуальних витрат в розмірі 10 000 грн.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4