Провадження № 11-кп/4808/501/22
Категорія ч. 2 ст. 345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002431 за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , прокурора окружної прокуратури міста Івано-Франківськ ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року, згідно з яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, РНОКПП: НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

Так, 21 червня 2018 року близько 05год. екіпажем «ЯСЕНЬ 117» у складі інспекторів Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_9 та рядового поліції ОСОБА_10 виявлено автомобіль марки «РЕUGEOT 405», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого, керуючи вищевказаним транспортним засобом, здійснював рух заднім ходом на пішохідному переході, що по вул. В. Івасюка в м. Івано-Франківськ, чим порушував вимоги п. 10.10 Правил дорожнього руху України. З метою виконання покладених на поліцію завдань, передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», а саме припинення виявленого адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівником правоохоронного органу ОСОБА_9 відносно водія автомобіля марки «РЕUGEOT 405», застосовано превентивний поліцейський захід, передбачений ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» у вигляді зупинення транспортного засобу.

Після цього, працівник правоохоронного органу ОСОБА_9 , будучи одягнутим в однострій поліцейського підійшов до автомобіля марки «РЕUGEOT 405» з боку водія та, виконуючи вимоги ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», назвав водію ОСОБА_6 своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пояснив йому причину зупинки транспортного засобу. В ході спілкування, працівником поліції ОСОБА_9 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_6 .

Використовуючи превентивний поліцейський захід, передбачений ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку із наявністю достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення, інспектор УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_9 попросив останнього пред`явити посвідчення водія на право керуванням транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Під час перевірки документів, працівниками поліції встановлено, що відносно водія ОСОБА_6 інспектором УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції ОСОБА_11 21 червня 2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та, у відповідності до Наказу МВС України № 1395 від 07 листопада 2015року, видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами.

Надалі, близько 05год. 40хв., у зв`язку із відмовою водія ОСОБА_6 від проведення в установленому порядку медичного огляду в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері, поліцейським роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області рядовим поліції ОСОБА_10 в присутності двох свідків, відносно ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після цього, інспектор УПП ОСОБА_9 , виконуючи вимоги Наказу МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року попросив у водія надати йому тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами для внесення відмітки у відповідних графах тимчасового дозволу за фактом виявленого правопорушення. На законну вимогу працівника поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_6 не реагував та, заблокувавши двері від автомобіля, відмовлявся надавати вище вказаний документ.

В подальшому, за вказівкою командира роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 , на місце події прибув екіпаж «ЯСЕНЬ 118» у складі поліцейського Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції ОСОБА_13 та поліцейського ГРПП Яремчанського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області рядового поліції ОСОБА_14 з метою вирішення вище вказаної ситуації.

Працівник правоохоронного органу ОСОБА_13 , будучи одягнутим в однострій поліцейського, підійшовши до автомобіля марки «РЕUGEOT 405» з боку водія та виконуючи вимоги ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», назвав водію ОСОБА_6 своє прізвище, посаду, спеціальне звання та попросив в останнього надати тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами з метою внесення відмітки про виявлене правопорушення. Під час спілкування ОСОБА_6 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «РЕUGEOT 405», виконуючи законну вимогу працівника поліції, передав працівнику поліції тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Працівник поліції ОСОБА_13 з метою отримання вище вказаного документу, витягнув руку, де в цей час, ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, будучи достовірно обізнаним, що перед ним перебуває працівник правоохоронного органу під час виконання своїх службових обов`язків, схопив його двома руками за руки, чим завдав фізичного болю. З метою відбиття нападу на поліцейського та забезпечення особистої безпеки, працівник правоохоронного органу ОСОБА_13 , знаходячись біля водійських дверей автомобіля, просунув руку в салон автомобіля, при цьому намагаючись звільнити іншу руку від утримання та неодноразово подаючи ОСОБА_6 вимоги припинити вчинення неправомірних дій. В цей час ОСОБА_6 , злісно не виконуючи законних вимог працівника правоохоронного органу ОСОБА_13 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним, що перед ним перебуває працівник правоохоронного органу під час виконання своїх службових обов`язків, умисно здійснив укус в ділянку правого передпліччя ОСОБА_13 . Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 працівнику правоохоронного органу ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден та синців в ділянках обох рук, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 363 від 13 серпня 2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в судовому засідання 16 серпня 2022 року на стадії вирішення клопотань обвинуваченим було подано 5 клопотань, проте судом у задоволенні всіх клопотань було відмовлено, таким чином, у ході судового розгляду було допитано 4 свідків сторони обвинувачення, які є співслуживцями потерпілого. Стверджує, що суд не взяв до уваги письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які містяться в матеріалах кримінального провадження. Зазначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 363 від 13 серпня 2018 року (том 3, а.п. 141-142) ОСОБА_6 інкримінуються такі дії як завдання фізичного болю від стискання рук та укус правого передпліччя, проте сторона захисту вважає, що схоплення двома руками за руки, що завдало фізичного болю підпадає під визначення «інших насильницьких дій», які не призводять до порушення анатомічної цілісності тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, тобто саме за цією ознакою такий склад злочину (побої) відрізняється від тілесного ушкодження, а щодо укусу то під час двох оглядів 22 червня 2018 року та 13 серпня 2018 року судово-медичним експертом, заявлене ушкодження не підтвердилося об`єктивними даними. Звертає увагу, що не було надано доказів того, що потерпілий ОСОБА_13 під час події знаходився під час виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суду першої інстанції. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що ухвалене судом рішення повністю не відповідає встановленим нормами міжнародного права. Вказує, що суд безпідставно відмовив йому в допиті понятих, які були очевидцями події та судом не було взято до уваги висновки судово-медичної експертизи, де зазначено про характер та природу тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. Апелянт не оспорює доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним, оскільки судом належним чином не врахована тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно ст. 12 КК України відносить до категорії нетяжкого злочину, а також те, що суд не врахував, що неправомірні дії обвинуваченого спрямовані проти нормальної діяльності правоохоронних органів, їх авторитету.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили задовольнити їх апеляційні скарги, скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції;

- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив увалити новий вирок з призначенням більш суворого покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають задоволенню, та апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення,виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «Завдання суду» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 7 цього Закону «Право на справедливий суд» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про те, що суд першої інстанції оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності та сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку достовірно встановив обставини кримінальних правопорушень та прийняв обґрунтоване рішення в межах висунутого обвинувачення.

Незважаючи на визначеність і категоричність судового рішення, у даному випадку, не усунені всі сумніви винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, які є істотними, а саме неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення є передчасним та належним чином не вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно як до змісту обвинувачення так і вироку суду, заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції відбулося за наступних обставин: 21 червня 2018 року близько 05 год. 40 хв., працівник правоохоронного органу ОСОБА_13 , попросив в водія ОСОБА_6 надати тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Під час спілкування ОСОБА_6 , перебуваючи в салоні автомобіля марки «РЕUGEOT 405», передав працівнику поліції тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Працівник поліції ОСОБА_13 з метою отримання вище вказаного документу, витягнув руку, а в цей час, ОСОБА_6 , діючи умисно, схопив його двома руками за руки, чим завдав фізичного болю.

З метою відбиття нападу на поліцейського та забезпечення особистої безпеки, ОСОБА_13 , знаходячись біля водійських дверей автомобіля, просунув руку в салон автомобіля, при цьому намагаючись звільнити іншу руку від утримання та неодноразово подаючи ОСОБА_6 вимоги припинити вчинення неправомірних дій. В цей час ОСОБА_6 , злісно не виконуючи законних вимог працівника поліції, умисно здійснив укус в ділянку правого передпліччя ОСОБА_13 . Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 працівнику правоохоронного органу ОСОБА_13 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді саден та синців в ділянках обох рук, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Щодо змісту обвинувачення та його конкретності, колегія суддів доходить висновку, що воно є неконкретним, суперечливим та таким, що порушує право на захист, оскільки ОСОБА_6 обвинувачувався та визнаний винуватим за ч. 2 ст. 345 КК України за наступних обставин: знаючи, що біля нього знаходився працівник поліції «схопив його двома руками за руки, чим завдав фізичного болю», після цього працівник поліції з метою відбиття нападу на поліцейського та забезпечення особистої безпеки, знаходячись біля водійських дверей автомобіля, просунув руку в салон автомобіля, при цьому намагаючись звільнити іншу руку від утримання. В цей час ОСОБА_6 «умисно здійснив укус в ділянку правого передпліччя». Внаслідок неправомірних дій заподіяно тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу у вигляді саден та синців в ділянках обох рук.

Тобто, відповідно, внаслідок незаконних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , які виразились в тому, що він схопив двома руками за руки, працівнику поліції завдано фізичного болю, та відповідно, в результаті укусу садна та синці в ділянці обох рук.

Крім того, з дослідженого висновку судово-медичної експертизи № 363 від 13 серпня 2018 року (том 3, а.п. 141-142), не підтверджується факту укуса, на що суд першої інстанції не звернув увагу та не навів аналізу. Відеозаписами що містяться в матеріалах справи, також не зафіксовано факт укусу.

Суд першої інстанції не навів переконливих висновків та аналізу щодо події кримінального правопорушення, а саме обставин одночасного отримання фізичного болю від схоплення руками за руки, та отримання саден та синців в ділянках обох рук в результаті одного укусу правого передпліччя, як про це зазначено в висновках суду.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 було надано відеодиск (том 4, а.п. 71) з якого вбачаються деякі обставини події зафіксовані власним відеореєстратором обвинуваченого, які мають значення по справі, та яких не досліджував суд першої інстанції.

Також суд першої інстанції не врахував, що схоплення двома руками за руки, що завдало фізичного болю фактично це фізичний вплив на потерпілого, який підпадає під визначення «інших насильницьких дій», при кваліфікації за ст. 126 КК України.

Щодо укусу - то під час двох оглядів 22.06.2018 року та 13.08.2018 року судово-медичним експертом, таке ушкодження не підтвердилося об`єктивними даними.

Таким чином суд не навів переконливих та достатніх доказів, які б свідчили про факт укусу обвинуваченим потерпілого.

Крім того, стороною обвинувачення подано копію Висновку службового розслідування за фактом травмування поліцейського роти № 2 батальйону УПП в Івано-Франківській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_13 , в якому вказано, що «під час затримання правопорушник почав чинити опір працівникам поліції та завдав декілька ударів, укусив за руку та застосував препарат сльозоточивої та дратівної дії до сержанта поліції ОСОБА_13 , внаслідок чого поліцейський отримав тілесні ушкодження»

Разом з тим, судом першої інстанції не надано оцінку тому факту, що різні письмові докази містять різний опис ситуації та засвідчують різні за характером та механізмом нанесення: побої та тілесні ушкодження, що не співпадає з пред`явленим обвинуваченням.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що якщо суд першої інстанції при новому розгляді дійде висновку про винуватість обвинуваченого в такому ж обсязі, призначене за оскаржуваним вироком покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21.06.2007 року перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що недотримання судом першої інстанції засад та процедури судового розгляду, відсутність належного обґрунтування прийнятого ним рішення, є порушенням права ОСОБА_6 на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора окружної прокуратури міста Івано-Франківськ ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 345 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

Б ОСОБА_15

О ОСОБА_16