Справа № 496/5065/20
Провадження № 1-кп/496/165/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого - ОСОБА_11 , захисника - ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , - захисника - ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження № 0000195 від 16.04.2020 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком від 11.01.2022 року Ренійського районного суду Одеської області за ст. 395 КК України до арешту строком 1 (один) місяць;

- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого;

- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Арциз, Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, на початку квітня 2020 року ОСОБА_11 , керуючись корисливим мотивом, направленим на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вступив у злочинну змову з раніше знайомим йому ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), діючи спільно, заздалегідь розподіливши між собою ролі з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_16 під надуманим для потерпілого приводом продажу автомобіля «Ніссан Альмера» 2006 року випуску за 3500 доларів США, домовилися зустрітися з останнім в с. Нерубайське Одеського (раніше Біляївського) району Одеської області, щоб обговорити покупку автомобіля.

З метою реалізації умислу на вчинення розбійного нападу, за версією органів досудового розслідування, усвідомлюючи незаконність своїх дій ОСОБА_11 , знаючи, що потерпілий підшукує для покупки автомобіль, обманним шляхом запропонував потерпілому ОСОБА_17 придбати автомобіль «Ніссан Альмера» 2006 року випуску за 3500 доларів США. На пропозицію ОСОБА_11 потерпілий надав згоду на зустріч з власником автомобіля.

В подальшому, 12.04.2020 р. приблизно о 13:00 годині, ОСОБА_16 зустрівся з ОСОБА_11 в Суворовському районі м. Одеси поблизу кафе швидкого харчування «McDonalds», який розташований по вулиці Добровольського та на автомобілі потерпілого «Рено Кангу», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 направились у заздалегідь обумовлене ОСОБА_11 з ОСОБА_14 місце, а саме: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що по АДРЕСА_4 .

Прибувши у с. Нерубайське близько 14:30 годині, потерпілий ОСОБА_16 припаркував свій автомобіль «Рено Кангу», 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , неподалік заправки «МОТТО» та пішки разом з ОСОБА_11 направились до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», де їх очікував раніше незнайомий потерпілому ОСОБА_14 , який потерпілому ОСОБА_16 представився особою на ім?я « ОСОБА_14 ».

Реалізовуючи спільний умисел вчинення розбійного нападу, ОСОБА_14 ( ОСОБА_14 ) повідомив потерпілому, що автомобіль знаходиться неподалік та точне місце він може вказати візуально, після чого ОСОБА_19 разом з ОСОБА_11 пройшли та сіли до автомобіля потерпілого, при цьому потерпілий сів за кермо, ОСОБА_11 на передне пасажирське сидіння, а ОСОБА_14 пішов в іншу сторону вказавши місце неподалік, де буде їх очікувати. ОСОБА_16 разом з ОСОБА_11 проїхали близько 150 метрів та у вказаному ОСОБА_14 місці останній зайшов в автомобіль, вставши навколішки у задню частину автомобіля за водієм та почали рух втрьох. Проїхавши близько 200 метрів, повернули на право та по прибуттю до будинку № 10 по вулиці Будьонного в с. Нерубайське, ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та потерплий вийшли на вулицю, де начебто почали очікувати прибуття автомобіля, який збирався оглянути та придбати ОСОБА_16 . Після чого ОСОБА_14 попросив потерпілого ОСОБА_16 показати йому наявність грошових коштів на покупку автомобіля. Коли ОСОБА_16 дістав з правої внутрішньої кишені грошові кошти в сумі 90 000 грн., то ОСОБА_14 сказав потерпілому сісти в автомобіль і останній сів на передне пасажирське сидіння, а ОСОБА_14 та ОСОБА_11 зайшли у задню частину автомобіля, при цьому ОСОБА_14 , знаходячись ззаду, наніс потерпілому один удар в область голови.

Через декілька хвилин до автомобіля ОСОБА_16 підійшли ОСОБА_13 та невстановлений розслідуванням чоловік, на обличчі у яких були одягнуті медичні маски та відповідно до заздалегідь узгодженого плану, встали біля дверей автомобіля, демонструючи в своїх руках ножі,

забезпечуючи неможливість для потерпілого виходу з автомобіля.

В подальшому, відповідно до заздалегідь узгодженого плану та відведених ролей ОСОБА_14 , реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення розбійного нападу, усвідомлюючи незаконність своїх дій, діючи за попередньо домовленістю і змовою між ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та невстановленим досудовим розслідуванням чоловіком, вийшов з салону автомобіля, підійшов до передньої двері, де сидів потерпілий, нахилившись в середину автомобіля, погрожуючи фізичною розправою, приставив ніж до тулуба потерпілого, розірвавши куртку ОСОБА_20 в області живота, почав вимагати у нього його майно та розстебнувши замок на зовнішній лівій кишені куртки, дістав звідти шкіряний гаманець темно-коричневого кольору, вартістю 400 гривень, в якому знаходилися дві банківських карти ПАТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які не представляють для потерпілого матеріальної цінності, після чого розстебнувши замок на правій зовнішній кишені, дістав грошові кошти у розмірі 90 000 гривень (купюрами номіналом в 500 гривень в кількості 100, та купюрами номіналом в 200 гривень в кількості 200 шт.), а також дістав розкладний ніж з рукояткою чорного кольору з бардачку автомобіля вартістю 1 000 гривень, заподіявши ОСОБА_16 матеріальний збиток на суму 91 400 гривень.

Після вчинення нападу та заволодіння майном потерпілого - ОСОБА_16 - ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і невстановлений розслідуванням чоловік, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Розглянувши матеріли кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення, дослідивши всі надані сторонами докази, допитавши обвинувачених, потерпілого та свідків, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 1 ст. 22 КПК України, встановлено, що під час розгляду кримінального провадження по суті, суд повинен забезпечити дотримання вимог змагальності сторін, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення їхніх правових позицій

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України (ч. 2 та 6 ст. 22 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Причетність обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України у кримінальному провадженні № 0000195 державний обвинувач доводить наступним:

- заявою потерпілого ОСОБА_16 від 16.04.2020 р. про факт викрадення у нього невстановленими особами грошових коштів на суму 90 000.00 грн., гаманця з банківськими картками, розкладного ножа, при цьому невстановлені особи погрожували йому ножем, пошкодили куртку, вдарили по голові (т. 2 а.с. 2);

- протоколом огляду місця події від 16.04.2020 року проведеного за участі понятих та потерпілого в АДРЕСА_5 , відповідно до якого було оглянуто автомобіль марки РЕНО КЕНГУ 2002 року випуску білого кольору (т. 2 а.с. 5-7);

- клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до речей та документів (т. 2 а.с. 8-10);

- ухвалою слідчого судді від 23.09.2020 року про надання тимчасового доступу до документів, що перебувають у володінні ФОП « ОСОБА_21 » магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_4 , в саме відеозапису з камер зовнішнього спостереження за період часу 12.04.2020 року з 13.00 год. по 15.00 год. (т. 2 а.с. 11-12);

-протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 19.10.2020 року та описом речей та документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, згідно яких в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_4 було вилучено оптичний носій інформації на якому мститься відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження даного магазину в період часу з 13:00 год. 12.04.2020 року по 15:00 год. (т. 2 а.с. 14-17);

- протоколом додаткового огляду відеозапису від 19.10.2020 року в службовому приміщенні за адресою: м. Одеса, вул. Шевченко, 1-г та DVD-R диском до нього. В ході огляду встановлено, що на оптичному носій DVD-R Datex 4. 7 GB, на якому записано 2 відеозаписи з камер відеоспостереження, на якому мається 2 файли з відеозаписами: работа3_ch13_0331_0331; работа3_ch16_0147_0147. При відкритті відео файлу з назвою работа3_ch13_0331_0331 тривалістю 01:00:00 встановлено у правому верхньому куті зафіксовано дату: 2020-04-12 та час, співпадає з датою вчинення кримінального правопорушення, а саме 14:03. У лівому нижньому куті мається напис Камера 13. Зображення на відео кольорове, без звуку. На фрагменті відеозапису зафіксована вхід до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», та прилегла територія до нього, а також відрізок вулиці Пастера від перехрестя з автодороги «Об`їзд міста Одеса». При відтворенні фрагменту відеозапису зафіксовано як у 14:13:03 з а/д «Об`їзд міста Одеса» в напрямку зазначеного магазину рухається автомобіль. CHRYSLER 200 чорного кольору, та проїжджає вказаний магазин при огляді відеозапису ОСОБА_16 не впізнавав вказаний автомобіль. На фрагменті відеозапису о 14: 23:35 зафіксовано, як автомобіль CHRYSLER 200 чорного кольору рухається в зворотньому напрямку та зупиняється на узбіччі біля вказаного магазину, о 14:23:40 з заднього правого місця автомобілю CHRYSLER 200 виходить невстановлений чоловік одягнутий в темну куртку, темні брюки, темне взуття, на обличчі окуляри. О 14:23:44 зафіксовано, як автомобіль CHRYSLER 200 від`їжджає від місця висадки пасажира розвертається та продовжує рух, а невстановлений чоловік, пішки направляється в бік автодороги «Об`їзд міста Одеса», після чого повертає праворуч та зникає з поля огляду камери. ОСОБА_16 на відеозапису впізнав особу під номером 1, як ОСОБА_22 , який погрожував йому ножем та заволодів його грошовими коштами. О 14:25:02 по 14:25:57 зафіксована як невстановлений чоловік, впізнаний ОСОБА_16 як ОСОБА_14 , пішки направляється в напрямку від автодороги «Об`їзд міста Одеса» до зазначеного магазина. Далі до ОСОБА_22 пішки в напрямку від автодорога «Об`їзд міста Одеса», до зазначеного магазину направляються двоє чоловіків об`єкт № 2 та № 3, об`єкт номер 1 йде їм назустріч, вказані особи зустрілись та привітались між собою, після чого об`єкт 1 вказав рукою в напрямку магазину та вони разом почали рук в бік магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4». 14: 26: 34 вказані особи рухається в бік магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4». На відео ОСОБА_16 за одягом впізнав ОСОБА_22 , себе та ОСОБА_23 «ОСОБА_11». Далі об`єкт 1 ОСОБА_14 рухається в бік магазину «ІНФОРМАЦІЯ_4», а об`єкт номер 2 ОСОБА_16 та об`єкт номер 3 ОСОБА_23 розвертається та рухаються в бік а/д «Об`їзд міста Одеса» але не доходячи до неї розвертають праворуч. На відеозаписі ОСОБА_16 впізнав свій автомобіль марки Renault Kangoo білого кольору, який проїжджає магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4» та продовжує рух прямо в бік села Нерубайське. ОСОБА_16 повідомив, що за кермом знаходиться він, с правої сторони знаходився «ОСОБА_11» та вони поїхали в бік села Нерубайське, вулиця Будьонного 10, де трішки нижче магазину підсів ОСОБА_14 .

На фрагменті відеозапису о 14:45:00 зафіксовано як автомобіль CHRYSLER 200 чорного кольору р.н. НОМЕР_4 на великій швидкості проїжджає магазин «ІНФОРМАЦІЯ_4» в бік а/д «Об`їзд міста Одеси» та доїхавши до а/д «Об`їзд міста Одеси» повернув ліворуч, в бік села Усатове Одеського (Біляївського) району Одеської області.

На другому відеозаписі - работа3_ch16_0147_0147, зображено теж саме, однак камера направлена в бік с. Нерубайське Одеського (Біляївського) району Одеської області (т. 2 а.с. 18-30);

- висновком судово-медичної експертизи № 2346 від 16.10.2020 р. на підставі даних якої у гр. ОСОБА_16 , 1985 р.н., (відповідь на питання 1.2.3.4.6 експертизи) яких-небудь видимих ушкоджень не встановлено. У гр. ОСОБА_16 в області спинки носа мається ділянка шкіри з рожевою блискучою поверхнею, яка з урахуванням її характеру може бути слідом загоєння садна або поверхневої рани, спричинених більш ніж за 0,5-1 місяць до початку проведення експертизи дією тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого у властивостях ушкодження не відобразилися.

Самі по собі таке садно або поверхнева рана не є небезпечними для життя, та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (питання 5 експертизи) Вирішення питання про можливість утворення ушкоджень в умовах падіння з положення стоячи на площині потребує встановлення конкретних умов та обстановки (т. 2 а.с. 34-36);

- заявою гр. ОСОБА_16 від 22.09.2020 р. про добровільну видачу куртки темно-синього кольору зі слідами порізів (т. 2 а.с. 39);

- висновком експерта № 907-Т від 12.10.2020 року та ілюстрованою таблицею до нього, згідно яких на поверхні куртки темно-синього кольору з написом «GRS company» вилученої за фактом розбійного нападу на гр. ОСОБА_16 12.04.2020 року по АДРЕСА_5 , наявні два наскрізні пошкодження плащової тканини, з якою виготовлений верхній (лицьовий) шар куртки. Обидва пошкодження на поверхні куртки темно-синього кольору написом «GRS company» за механізмом утворення є колото-різаними пошкодженнями. Обидва пошкодження на куртці, темно-синього кольору з написом «GRS company», наданій на дослідження, утворені колюче-різальним предметом (ножем) з однолезовим клинком (т. 2 а.с. 49-56);

- протоколом обшуку від 17.07.2020 року та мікро-СД карткою до нього, проведеного в присутності понятих за адресою мешкання ОСОБА_13 : АДРЕСА_2 . В ході проведення обшуку в приміщенні прихожої в полиці шафи виявлено та вилучено: картку АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_5 , в приміщенні кухні виявлено та вилучено : мобільний телефон марки IPHONE X imel: НОМЕР_6 з сім-картою НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_13 , в приміщенні кімнати ОСОБА_13 виявлено та вилучено з другої полиці шафи: картку АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_3 . Також у приміщенні кімнати ОСОБА_13 було виявлено та вилучено розкладний ніж. (т. 2 а.с. 60-65);

- протоколом огляду речей від 17.07.2019 р. (суд вважає зазначення 2019 року, технічною помилкою) банківської картки АТ КБ «Приват банк» НОМЕР_5 , яка належить дружині потерпілого ОСОБА_24 , мобільного телефону марки IPHONE X imel: НОМЕР_6 з сім-картою НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_13 , картку АТ КБ «Приват банк» № НОМЕР_3 , 11, розкладний металевий предмет, зовні схожий на ніж та дві роздруківки з АТ КБ «Приват банк» (т. 2 а.с. 66);

- протоколом огляду від 04.11.2020 року мобільного телефону марки «Xiaomi» в корпусі сірого кольору IMEI: НОМЕР_8 та IMEI2: НОМЕР_9 , який добровільно видав для огляду потерпілий ОСОБА_16 . При огляді телефону, було оглянуто месенджер «WhatsApp», в якому на номер НОМЕР_10 ОСОБА_16 16.04.2020 року о 17:24 год. відправляв 2 файли з аудіозаписом, які мають назву AUD-20000416-WA000 та файл AUD-20000416-WA000. Прослухавши файл AUD-20000416-WA000, було встановлено, що на ньому знаходиться запис розмови між потерпілим та підозрюваним ОСОБА_16 та ОСОБА_11 . Розмова триває 14:53 год.; аудіозаписом даної розмови потерпілого ОСОБА_16 з підозрюваним ОСОБА_11 , яка знаходиться на DVD-R диску; стенограмою розмови з телефону потерпілого ОСОБА_16 та заявою потерпілого ОСОБА_16 про добровільну видачу звукозапису телефонної розмови (т. 3 а.с. 62-74);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 16.07.2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_16 впізнав особу під кличкою «ОСОБА_11» (т. 4 а.с. 203-205);

- протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 16.07.2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_16 впізнав особу, яка погрожувала йому фізичною розправою із застосуванням предмету, схожого на ніж, а саме ОСОБА_13 (т. 4 а.с. 206-208).

Усі наведені вище докази на думку державного обвинувача, повністю підтверджують вину ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та прокурор вважає, що їх дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Захисник ОСОБА_15 в судовому засіданні з урахуванням його заперечень протягом судового розгляду зазначав, що вина його підзахисного ОСОБА_13 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України не доведена та він має бути виправданим. ОСОБА_13 підтримав захисника, вину не визнав.

Щодо підзахисного ОСОБА_14 , то захисник вважає, що з урахуванням усіх досліджених доказів його дії мають бути перекваліфіковані на ч. 2 ст. 186 КК України.

Захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні з урахуванням її заперечень протягом судового розгляду зазначала, що вина її підзахисного ОСОБА_11 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України не доведена та його дії мають бути перекваліфіковані на ч. 2 ст. 186 КК України. ОСОБА_11 підтримав захисника та також висловив думку, що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 свою провину у скоєнні інкримінованого йому злочині не визнав, не погоджується з обвинуваченням, пояснив, що в той день в квітні місяці 2020 року він поїхав за ОСОБА_14 , якого він знав років 15 вже, по робочим справам, спочатку залишив його біля магазину та поїхав за інструментами та робочим, а приїхавши назад побачив, що в автомобілі між потерпілим та ОСОБА_14 відбувався конфлікт. Спочатку ОСОБА_16 сидів на пасажирському сидінні, а ОСОБА_14 сидів на задньому сидінні та шарпав потерпілого, ОСОБА_13 , витягнув ОСОБА_14 з автомобілю, від ОСОБА_16 . Однак, ОСОБА_14 знов підійшов до автомобілю з боку переднього пасажирського сидіння та почав знов шарпати ОСОБА_16 , тому ОСОБА_13 знов почав відтягувати ОСОБА_14 , при цьому, ОСОБА_11 , якого він бачив вперше, стояв в цей момент за метрів 20 від автомобілю. Потерпілого до цього він не знав. Під час конфлікту, ОСОБА_14 взяв з торпеди автомобіля потерпілого ніж та віддав ОСОБА_13 . Чи брав ОСОБА_14 гроші він не бачив. Йому відомо, що конфлікт виник через борг потерпілого перед ОСОБА_14 . В автомобілі ОСОБА_14 показав ОСОБА_13 гроші та розписку. ОСОБА_13 забрав ОСОБА_14 і вони поїхали, ОСОБА_11 пішов в другій бік. ОСОБА_13 не бачив, як ОСОБА_14 забирав гроші у потерпілого, погроз з боку ОСОБА_14 по відношенню до ОСОБА_16 не чув. Речі, що належать потерпілому, які були знайденні у нього вдома, він не брав, вважає, що ці речі привіз ОСОБА_14 оскільки, останній часто буває у нього дома. Заперечує, що на ньому в той день була маска чи будь-яка зброя. Гроші потерпілому сім`я ОСОБА_14 повертала через нього.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою провину у скоєнні інкримінованого йому злочині не визнав та пояснив, що з потерпілим ОСОБА_16 він знайомий близько 4-5 років, спілкувались, мали довірливі відносини, могли один одному давати кошти в борг. В квітні місці 2020 року ОСОБА_16 попросив у нього в борг 1 000 доларів США, однак у нього не було таких грошей, тоді ОСОБА_11 попросив такі кошти в борг у ОСОБА_14 , той погодився, але попросив, щоб ОСОБА_16 написав розписку про повернення боргу за тиждень-два, точно не пам`ятає. Будь-яких домовленостей щодо повернення коштів від потерпілого, у ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не було. ОСОБА_16 склав розписку і ОСОБА_11 передав її ОСОБА_14 . Коли прийшов час повертати кошти, ОСОБА_16 повідомив, що у нього їх немає, однак у нього була ідея купити авто та перепродати його, таким чином він поверне борг ОСОБА_14 та дасть ОСОБА_11 в якості винагороди за надання коштів 50 доларів США. ОСОБА_11 знайшов йому авто та запропонував подивитись. Декілька днів він намагався додзвонитись ОСОБА_16 , щодо зустрічі, врешті решт ОСОБА_11 запропонував потерпілому зустрітись подивитись авто та разом з ОСОБА_14 поговорити про борг. По дорозі до с. Усатове ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_14 , що вони з ОСОБА_16 можуть зустрітись з ним та поговорити про борг.

Коли приїхали на зустріч в с. Усатове, вийшли з автомобіля та ОСОБА_11 показав ОСОБА_16 - ОСОБА_14 , як людину, якій вони заборгували кошти, якого ОСОБА_16 до цього не знав. Спочатку він з ОСОБА_14 сиділи в авто, ОСОБА_11 на задньому сидіння, а ОСОБА_16 за кермом, потерпілий почав розмовляти з ОСОБА_14 так, наче не брав у нього грошей, поводив себе досить зухвало, під час розмови, ОСОБА_14 обурений поведінкою та словами в ході розмови з ОСОБА_16 , вдарив в лице ОСОБА_11 , як посередника при передачі коштів та ОСОБА_16 .

ОСОБА_11 не бачив щоб ОСОБА_14 брав гроші, або виймав ніж, погроз зі сторони ОСОБА_14 та його в бік ОСОБА_16 не було. Взагалі, про те, що у ОСОБА_16 були гроші він не знав. Звідки та коли з`явився невідомий раніше йому - ОСОБА_13 він не знає, однак той почав розбороняти ОСОБА_16 та ОСОБА_14 . ОСОБА_11 не бачив щоб ОСОБА_13 брав щось з машини. ОСОБА_14 кинув ОСОБА_16 ключі від авто, зі словами «прийдеш забереш сдачу». Чому у ОСОБА_13 були виявленні картки жінки потерпілого, він сказати не може. Про зустріч з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з метою відібрання у потерпілого грошей вони не домовлялись.

В судовому засіданні 18.01.2022 року ОСОБА_11 додатково пояснив, що перед тим як зустрітись з потерпілим ОСОБА_16 , оскільки ОСОБА_11 знайшов для нього авто, необхідно взяти з собою деяку суму коштів, як завдаток або всю, якщо йому сподобається авто, ОСОБА_16 погодився з його пропозицією. Вони зустрілись із ОСОБА_16 біля селища Котовського, по дорозі ОСОБА_11 сказав йому, що вони подивляться авто, а ще він попередив ОСОБА_16 , що необхідно зустрітись із людиною, потерпілий не заперечував. По дорозі ОСОБА_11 подзвонив ОСОБА_14 і запропонував зустрітись та поговорити з приводу боргу, оскільки ОСОБА_14 постійно йому телефонував та нагадував про це, а ОСОБА_16 в свою чергу не брав трубку. По приїзду, під час розмови ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , ОСОБА_16 дозволяв собі дуже зухвало розмовляти, що роздратувало ОСОБА_14 . ОСОБА_11 не був впевненим, що ОСОБА_16 має з собою кошти. Будь-яких коштів від ОСОБА_14 він не отримував, а навпаки отримав від нього ляпаса.

Щодо поїздки за машиною, то ОСОБА_11 пояснив, що обдурив ОСОБА_16 , це був такий трюк, оскільки є борг у 1 000 тисячу доларів США, потерпілий не брав трубки, не відповідав, тому він був змушений привести ОСОБА_16 до ОСОБА_14 , ця зустріч між потерпілим та ОСОБА_14 була його - ОСОБА_11 ініціативою. Також ОСОБА_11 сказав, що колись приходив до ОСОБА_16 на місце його роботи з іншою людиною щодо повернення коштів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою провину у скоєнні інкримінованого йому злочині не визнав, не погоджується з обвинуваченням та пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_11 роки два тому клали в домі ОСОБА_14 плитку, ОСОБА_11 був у нього різноробочим. В 2020 році, точніше він не пам`ятає, до нього приїхав ОСОБА_11 з питанням щодо взяття у нього 1 000 доларів США у борг для друга, та ручався, що поверне борг у більшому розмірі за тиждень-два, на що він погодився. Кошти призначались потерпілому ОСОБА_16 . Коли минув термін повернення коштів, він намагався додзвонитись ОСОБА_11 , однак той не відповідав. Коли ОСОБА_11 в решті решт відповів на дзвінок, то пообіцяв приїхати до нього з ОСОБА_16 , однак ОСОБА_16 не приїхав, а ОСОБА_11 просив у нього ще тиждень-два відстрочки. Минув ще місяць, і ОСОБА_14 довго додзвонювався до ОСОБА_11 , який сказав йому, що ОСОБА_16 не виходить на зв`язок.

Згодом, коли він знаходився на робочому об`єкті в с. Нерубайському, йому подзвонив ОСОБА_11 та повідомив, що він разом з ОСОБА_16 їдуть дивитись автівку для покупки, будь-яких домовленостей щодо відібрання у потерпілого коштів між ним та ОСОБА_11 не було. ОСОБА_14 попросив ОСОБА_13 завести його на місце зустрічі з ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , про яку ОСОБА_11 повідомив його раніше. Сівши до автомобіля ОСОБА_16 , ОСОБА_14 почав питати ОСОБА_11 та ОСОБА_16 чому вони не повертають кошти, однак ОСОБА_16 зухвало з усмішкою сказав йому «а я що брав в тебе гроші?». Тоді ОСОБА_14 ударив ОСОБА_11 по лицю і той вибіг з автомобіля. Оскільки ОСОБА_16 грубив йому, то ОСОБА_14 вийшов з автівки підійшов до водійського сидіння та дав ляпаса ОСОБА_16 , той продовжував грубити. ОСОБА_14 забрав з торпеди автомобіля портмоне, в якому було небагато коштів, ніж будівельний та ключі від авто. ОСОБА_16 пообіцяв віддати йому борг після продажу автівки, яку для цього придбає. Однак ОСОБА_14 сказав, що віддавати треба вже та забрав з його карману пачку грошей, та повідомив, що решту вони можуть забрати у нього згодом. Щодо банківських карток, які були знайденні згодом, то можливо він їх випадково забрав з грошима, а потім залишив їх у будинку ОСОБА_13 .

Обвинувачений зауважив, що погроз з його боку по відношенню до ОСОБА_16 не було, він просто дав йому ляпаса декілька разів, зброї з ним не було, на його погляд це був побутовий конфлікт, не більше. Про те, що взяв у потерпілого саме 90 000 грн. не знав, бо тільки дома порахував гро. ОСОБА_13 про обставини події він розказав згодом, та пояснив, що ОСОБА_16 та ОСОБА_11 мають його за дурня та не повертали кошти, що вивело його з рівноваги, тому ОСОБА_13 нічого не було відомо про конфлікт до дня події. Грошові кошти він повернув потерпілому.

В судовому засіданні 18.01.2022 року додатково пояснив, що під час його зустрічі з ОСОБА_16 в день події, потерпілий повів себе неадекватно, зухвало і своєю поведінкою спровокував ОСОБА_14 повести себе таким чином.

Щодо наявності у нього ножа у день події, яким останній начебто погрожував потерпілому, то ОСОБА_14 стверджує, що це були ключі від автомобіля ОСОБА_16 , які він забрав з грошима з карману його куртки, та ці ключі він кинув в бік авто потерпілого, коли вони уїжджали з ОСОБА_13 .

Допитаний в судовому засідання потерпілий ОСОБА_16 пояснив, що його товариш ОСОБА_11 за його проханням за винагороду у 200 доларів США повинен був знайти автомобіль для покупки. У визначений час та день, приблизно 12 квітня 2020 року у другій половині дня, він та ОСОБА_11 поїхали на зустріч з продавцем, там їх зустрів ОСОБА_14 ( ОСОБА_14 ). ОСОБА_16 місце зустрічі визначив людне - в с. Усатове на перехресті, оскільки не довіряв ОСОБА_11 , однак потім ОСОБА_11 зазначив інше місце зустрічі, на повороті на с. Нерубайське. Там вони забрали ОСОБА_14 та поїхали на місце, де начебто стоїть автомобіль на продаж. Вони поїхали за адресою вул. Будьоного 10. Там, ОСОБА_14 спитав його чи привіз він гроші, потерпілий показав їх та поклав в карман, це було 90 000 грн. ОСОБА_14 запропонував сісти в автомобіль, тоді потерпілий сів на переднє пасажирське сидіння, а обвинувачений на заднє. В салоні його автомобіля, ОСОБА_14 почав питати його про борг, однак той не зрозумів, далі ОСОБА_14 вдарив його двічі по голові та схопив ОСОБА_16 за голову, в цей момент ОСОБА_16 відчув, що йому дряпають карман куртки, припустив, що ножем, сказав, що віддасть гроші, однак ОСОБА_14 сказав, що сам забере. ОСОБА_16 стверджує, що якщо б йому показали боргову розписку, то розмова пішла іншим чином. Погроз з боку ОСОБА_14 не було, небезпеки для життя в той момент він не відчував, не від нього не від кого іншого. ОСОБА_11 просто сидів на задньому сидінні. Через декілька хвилин підійшов ОСОБА_13 з товаришем, коли вже гроші у нього забрали та відтягнув від нього ОСОБА_14 . У ОСОБА_13 в руках був ніж, який він взяв з його бардачку, однак він ним не погрожував. Також з бардачку забрали гаманець з банківськими картками. Після чого ОСОБА_11 втік, а ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та незнайома особа поїхали геть. Після чого потерпілий поїхав до поліції. Йому повернули всі 90 000 грн., які повертав ОСОБА_13 , будь яких претензій до обвинувачених він не має. ОСОБА_14 сам здався до поліції, оскільки знав, що нічого страшного не скоїв, ОСОБА_11 «звик до таких умов», а ОСОБА_13 йому шкода, адже він не винний. Вважає, що все це було виконано з метою відібрання у нього коштів.

Згадав як рік тому писав розписку двом чоловікам, оскільки не відав 1 000 доларів США, які брав в борг та не повернув, на чиє ім`я писав розписку, не пам`ятає, можливо це був ОСОБА_14 .

До суду потерпілий ОСОБА_16 надав суду заяви в яких просив не позбавляти волі обвинувачених при призначенні покарання, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених немає (т. 1 а.с. 48, т. 2 а.с. 161)

Оцінивши досліджені докази на предмет належності, допустимості та достовірності в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись Законом, суд дійшов висновку, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України і вичерпані можливості їх отримання та вони мають бути виправданими. Ознак злочину за ч. 2 ст. 186 КК України в діях ОСОБА_13 , та ОСОБА_11 суд не вбачає.

Зазначені у обвинувальному акті обставини щодо винуватості ОСОБА_13 та ОСОБА_11 не знайшли свого підтвердження протягом судового розгляду з урахуванням наступного.

Потерпілий ОСОБА_16 даючи вільні покази у судовому засіданні, будучі попередженим про кримінальну відповідальність пояснив «…через декілька хвилин підійшов ОСОБА_13 з товаришем, коли вже гроші у нього забрали та відтягнув від нього ОСОБА_14 . У ОСОБА_13 в руках був ніж, який він взяв з його бардачку, однак він ним не погрожував….. а ОСОБА_13 йому шкода, адже він не винний».

Щодо банківських карток, які були вилучені під час обшуку за місцем мешкання у ОСОБА_13 , то обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що картки у будинку ОСОБА_13 залишив він, оскільки часто буває вдома у родини ОСОБА_13 .

Щодо дій обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілий ОСОБА_16 також пояснює, що ОСОБА_11 коли вони прибули на місце та сиділи в автомобілі, не здійснював ніяких дій відносно потерпілого, не висловлював погроз, пояснивши, що «… ОСОБА_11 просто сидів на задньому сидінні..».

Ретельно перевіряючи кваліфікацію дій та обсяг причетності обвинуваченого ОСОБА_11 до вказаного злочину, суд звертається до основ кримінального права контексті оцінки такого складу злочину, як розбій.

Розбій - усічений склад злочину і вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому під час вчинення злочину кожен зі співучасників може вчиняти різні дії (подолання опору потерпілого, заподіяння тілесних ушкоджень, заволодіння майном), які спрямовані на досягнення єдиної мети.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об?єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися в будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Як встановлено в судовому засіданні, зі слів допитаного в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_11 , він взяв в борг гроші для ОСОБА_16 у ОСОБА_14 , якого потерпілий не знав. У обумовлений час борг ОСОБА_14 . ОСОБА_11 не зміг віддати, оскільки ці кошти йому не повертав потерпілий. Через постійні дзвінки ОСОБА_14 щодо повернення боргу, у ОСОБА_11 після того, як виявилась вдала нагода, а саме коли ОСОБА_16 запропонував йому за винагороду знайти автомобіль, у нього виник намір, на підставі показування ОСОБА_16 автомобіля, познайомити його з ОСОБА_14 , який в свою чергу сам поговорить з боржником з приводу повернення коштів.

Письмовими доказами та протягом судового розгляду, суду не доведено, що ОСОБА_11 заздалегідь домовився з ОСОБА_14 та ОСОБА_13 здійснити розбійний напад на ОСОБА_16 з метою заволодіння належними йому коштами, що ОСОБА_11 знав, що по приїзду на місце події ОСОБА_14 вчинить злочинні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_16 , крім того у своїх поясненнях в судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що також отримав ляпаса від ОСОБА_14 , і сам ОСОБА_14 в свою чергу підтвердив, що дійсно вдарив по лицю ОСОБА_11 , оскільки був злий на нього за затримку віддавання боргу ОСОБА_16 ?

Що стосується доведеності вини ОСОБА_14 у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 187 КК України, суд зазначає наступне.

ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п.п. 6, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК ( 2341-14 ) слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Потерпілий ОСОБА_16 у своїх показах зазначив, що небезпеки для життя та здоров`я він в той момент не відчував, жодних предметів (ножа, чи іншого виду зброї, чи такої речі, що могла бути застосована до нього в якості зброї) він не бачив, все інше то лише його припущення.

Показання потерпілого послідовні, логічні, незмінні. Підстав їм не довіряти у суду не має.

Вказані докази, свідчать, що потерпілий передав грошові кошти одному з обвинувачених під насильницькими діями, що не були небезпечними для його життя та здоров`я, оскільки зі слів двічі допитаного потерпілого не встановлено, що в момент грабежу він відчував з боку нападника залякування негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки), або якимось чином відбувалась демонстрація будь-якого виду зброї, чи іншого предмета, що її нагадувала та своїми словами обвинувачений викликав у потерпілого враження, що у разі, якщо він протидіятиме обвинуваченому або не виконає його вимог, буде реалізована погроза, яка являє собою небезпеку для його життя та здоров`я.

Щодо інших доказів, на підтвердження кваліфікації органом досудового розслідування дій ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 187 КК України, з кваліфікуючими ознаками зазначеними у обвинувальному акті, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, винність особи має буди доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Це норма Конституції є нормою прямої дії.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 прокурор надала до суду серед інших вищезазначених доказів:

- заяву потерпілого ОСОБА_16 від 16.04.2020 р. про факт викрадення у нього невстановленими особами грошових коштів на суму 90 000.00 грн., гаманця з банківськими картками, розкладного ножа, при цьому невстановлені особи погрожували йому ножем, пошкодили куртку, вдарили по голові (т. 2 а.с. 2);

- висновок судово-медичної експертизи № 2346 від 16.10.2020 р. на підставі даних якої у гр. ОСОБА_16 , 1985 р.н., (відповідь на питання 1.2.3.4.6 експертизи) яких-небудь видимих ушкоджень не встановлено. У гр. ОСОБА_16 в області спинки носа мається ділянка шкіри з рожевою блискучою поверхнею, яка з урахуванням її характеру може бути слідом загоєння садна або поверхневої рани, спричинених більш ніж за 0,5-1 місяць до початку проведення експертизи дією тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого у властивостях ушкодження не відобразилися. Самі по собі таке садно або поверхнева рана не є небезпечними для життя, та мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (питання 5 експертизи) Вирішення питання про можливість утворення ушкоджень в умовах падіння з положення стоячи на площині потребує встановлення конкретних умов та обстановки (т. 2 а.с. 34-36);

- заяву гр. ОСОБА_16 від 22.09.2020 р. про добровільну видачу куртки темно-синього кольору зі слідами порізів (т. 2 а.с. 39);

- висновок експерта № 907-Т від 12.10.2020 року та ілюстровану таблицю до нього, згідно яких на поверхні куртки темно-синього кольору з написом «GRS company» вилученої за фактом розбійного нападу на гр. ОСОБА_16 12.04.2020 року по АДРЕСА_5 , наявні два наскрізні пошкодження плащової тканини, з якою виготовлений верхній (лицьовий) шар куртки. Обидва пошкодження на поверхні куртки темно-синього кольору написом «GRS company» за механізмом утворення є колото-різаними пошкодженнями. Обидва пошкодження на куртці, темно-синього кольору з написом «GRS company», наданій на дослідження, утворені колюче-різальним предметом (ножем) з однолезовим клинком (т. 2 а.с. 49-56).

На думку сторони обвинувачення, вказані докази доводять таку кваліфікуючу ознаку інкримінованого ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 злочину, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, зазначаючи, що напад було здійснено з застосуванням ОСОБА_14 ножа.

Суд звертає увагу, що відповідно до показів ОСОБА_16 , він заперечує застосування щодо нього ножа, та пояснив, що напевно то був тиск ключів при штовханині, які були у кармані.

Крім того, відповідно до обвинувального акту подія нападу відбулась 12.04.2020 року, а з заявою про злочин, ОСОБА_16 звернувся тільки 16.04.2020 року.

Куртка у ОСОБА_16 , в яку він був одягнутий, та яка нібито була порізана в момент нападу, видана ОСОБА_16 працівникам поліції тільки 22.09.2020 року, тобто більш ніж через 5 місяців після події.

Висновок судово-медичної експертизи № 2346 від 16.10.2020 р. про наявність яких-небудь видимих ушкоджень у гр. ОСОБА_16 проводився через 6 місяців після події.

Ніж, яким нібито погрожував ОСОБА_14 . ОСОБА_16 та яким останнього було поранено, суду не надано. Ніж який був вилучений з місця мешкання ОСОБА_13 на експертизу не надавався.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановлені вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, визначених у ст.374 КПК України.

Отже з огляду на вищезазначене, суд відхиляє доведеність органом досудового розслідування застосування ОСОБА_14 ножа, як ознаки насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Та враховуючи покази потерпілого, обвинувачених, надані докази, суд не знайшов підтвердженням попередньої змови групи осіб.

Надаючи оцінку доводам прокурора та захисників, дослідженим доказам, суд прийшов до висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_14 з злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб на дії передбачені ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В судових дебатах обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_12 просили суд перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вже зазначалось судом раніше, згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок має бути законним, навіть якщо обвинувачений та його захисник помиляються в юридичній оцінці дій обвинуваченого, якщо кваліфікація яка визнається, не підтверджена наданими суду доказами.

Частиною 1 ст. 373 КПК України визначено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Крім того ч. 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, конституційними принципами закладеними у ст. 62 Конституції України та загальних засадах кримінального провадження визначених ст. 7 КПК України гарантовано, що кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню поки не буде визнана винною в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєні конкретного злочину повністю доведена належними, допустими доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Так, у справі «Барбера, Meссeгу и Хабардо проти Іспанії» (Barbera, MesseguandJabardo v. Spain) від 6.12.1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

У судовому засіданні 04.04.2023 року, суд обговоривши з усіма учасниками, протокольною ухвалою задовольнив клопотання прокурора та повернувся до з`ясування обставин по справі та дослідив надані прокурором додаткові письмові докази та характеризуючи матеріали.

З письмових доказів було додано:

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 16.07.2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_16 впізнав особу під кличкою «ОСОБА_11» ( ОСОБА_11 ) (т. 4 а.с. 203-205);

- протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками від 16.07.2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_16 впізнав особу, яка погрожувала йому фізичною розправою із застосуванням предмету, схожого на ніж, а саме ОСОБА_13 (т. 4 а.с. 206-208).

Захисник ОСОБА_15 після дослідження просив суд при ухвалені вироку визнати зазначені протоколі недопустимими доказами.

Суд залишає поза увагою клопотання захисника, оскільки обставинами справи встановлено і це не заперечують усі учасники, що ОСОБА_16 та ОСОБА_11 знали один одного задовго до події, свою участь в події ОСОБА_11 не заперечує.

ОСОБА_13 також перебував потім на місці події.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7«Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дійшовши висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 в скоєні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України та вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відомості щодо перебування ОСОБА_14 на обліку у нарколога, психіатра відсутні, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, має 3 малолітніх дітей, повністю відшкодував потерпілому шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 згідно ст. 67 КК України - судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 судом, відповідно до ст. 66 КК України визнається - добровільне відшкодування завданого збитку, наявність малолітніх дітей.

Прокурор у судових дебатах посилалась, як на характеризуючу ОСОБА_14 обставину, те, що відносно нього Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України. Але суд звертає увагу, що в Україні діє принцип невинуватості. Отже, якщо на час ухвалення вироку цим судом, відсутнє рішення про визнання ОСОБА_14 винуватим в скоєні іншого злочину, суд цей характеризуючий аргумент сторони обвинувачення не приймає до уваги

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

З огляду на те, що претензій з боку потерпілого до обвинуваченого немає, ОСОБА_14 визнав себе винним у скоєнні грабежу та відшкодував завданні збитки потерпілому, визнав негідність свого вчинку, суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання із випробуванням на максимальний термін передбачений КК України.

ОСОБА_13 та ОСОБА_11 мають бути виправданими судом від інкримінованого обвинувачення.

Відповідно до ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь держави витрати на залучення експертів та проведення експертиз у розмірі 1 307,6 грн.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченим не обирається.

Арешт, накладений на речові докази на стадії досудового розслідування, у відповідності до ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 368, 370, 374, 615 КПК України, ст.ст. 12, 65-67, 70, ч. 2 ст. 186 КК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_25 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що ОСОБА_13 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винним у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_14 покарання передбачене ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1, 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_14 від відбування покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_14 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти повноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_14 процесуальні витрати в дохід держави за проведення експертиз на загальну суму 1 307,6 грн.

Арешт майна накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року у справі № 947/27008/20 провадження № 1-кс/947/14419/20, від 06.11.2020 року у справі № 947/27008/20 провадження № 1-кс/947/16823/20, від 21.07.2020 року у справі № 947/17296/20 провадження № 1-кс/947/10688/20 - скасувати.

Речові докази по справі: чоловічу куртку темно-синього кольору, банківську картку «Приватбанк» НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки « Iphone X» ІМЕІ: НОМЕР_6 з сім карткою НОМЕР_7 , картку «Приватбанк» № НОМЕР_3 - повернути за належністю.

Речові докази: 11 рослин з корневою системою, ззовні схожі на рослини роду канабіс, розкладний металевий предмет, ззовні схожий на ніж - знищити.

Речові докази: аудіозапис розмови між потерпілим ОСОБА_16 та підозрюваним ОСОБА_11 на оптичному носії інформації, оптичний носій інформації, на якому міститься відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що за адресою: АДРЕСА_4 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга в Одеський апеляційний суд через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення вироку.

Суддя: ОСОБА_1