Дата документу 11.01.2023 Справа № 195/886/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 195/886/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/553/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Садове Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 лютого 2023 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 49620 грн. -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор у кримінальному провадженні прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_7 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України в об`єднаному кримінальному провадженні №0001023 від 22 липня 2021 року та №0001778 від 13 листопада 2021 року.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0001023 від 22 липня 2021 року та №0001778 від 13 листопада 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 серпня 2021 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» змінено територіальну підсудність справ Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районним суд м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 грудня 2022 року. Оскільки на даний час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор просив продовжити останньому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 лютого 2023 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 49620 грн.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати заявлені прокурором ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити новий злочин та вважав, що більш м`які запобіжні заходи, в тому числі і особисте зобов`язання, яке просив застосувати обвинувачений не зможуть запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що дане провадження в суді після зміни суду за ч. 6 ст. 34 КПК України повинно було розпочинатися з підготовчого судового засідання в порядку ст. 314 - 317 КПК України.

Крім того, зазначає, що без оригіналів матеріалів справи під час розгляду питання щодо законного тримання під вартою, без явної можливості довести його винуватість суд повинен був відмовити прокурору в продовженні застосування запобіжного заходу.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та закрити кримінальне провадження відносно нього.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Повідомлені належним чином прокурор та захисник обвинуваченого у судове засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 6 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Між іншого, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 є м. Мелітополь Запорізької області, яке на даний час є тимчасово окупованим та є не підконтрольним на цей час органам державної влади України, що може спонукати останнього переховуватися на такій території.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю покарання, а маючи не зняту та не погашену судимість, знову вчинив дії за які обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком; обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

З приводу доводів про те, що дане провадження в суді після зміни підсудності за ч. 6 ст. 34 КПК України повинно розпочинатися з підготовчого судового засідання в порядку ст. 314 - 317 КПК України, то вони є безпідставними, оскільки як вбачається із матеріалів справи, на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшло тільки клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , порядок розгляду якого передбачено ст. 199 КПК України, а не само кримінальне провадження для розгляду його по суті.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в тій частині, що без можливості довести його винуватість, суд повинен був відмовити прокурору у продовженні строку застосування запобіжного заходу, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 грудня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 лютого 2023 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 49620 грн., залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4