Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/995/22
Провадження № 1-кс/382/54/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід у справі № 382/995/23 у кримінальному провадженні № 00000762 від 11.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Яготинського районного суду Київської області ОСОБА_3 перебуває зазначена справа.

07.04.2023 року суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що суддею своїми висновками щодо наявності/відсутності обставин на яких грунтується обвинувачення, було здійснено висновки щодо дій ОСОБА_4 , які викладені у постанові судді Яготинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року де відносно ОСОБА_4 за ст. 183-2 КУпАП було накладено стягнення у вигляді 2 (двох) діб адміністративного арешту. Враховуючи вказані обставини, а також вимоги ст. ст. 75, 80 КПК України суддя вважає за необхідне заявити самовідвід.

Суддя про дату, час і місце розгляду заяви про самовідвід повідомлена у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд заяви про самовідвід у її відсутність. Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви про самовідвід судді, до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. Неявка не є перешкодою для розгляду заяви про самовідвід судді.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

При вирішенні цієї заяви, суд керується положеннями кримінального процесуального законодавства України, а також враховує практику Європейського суду з прав людини.

У справі за заявою Мироненка і Мартиненка проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності суду має визначатися для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах Фей проти Австрії, Ветштайн проти Швейцарії). У кожній окремій справі слід визначити чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та сутність, що свідчать про те, що суд є безстороннім (справа Пуллар проти Сполученого королівства).

Відповідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в п.66 рішення від 3 травня 2007 року у справі «Бочан проти України», в п.49, п.52 рішення від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» та в п.28 рішення від 15 липня 2010 року у справі «Газета «Україна-центр» проти України», безсторонність в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критеріютобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Крім того, у п. 105 рішення від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності.

Згідно Бангалорським принципам поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН №2006/23 від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

За змістом ст. 2, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрійі статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. У п.п. 1, 2, 4 ч. 7 ст. 56 цього Закону зазначено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо тасвоєчасно розглядатиі вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів; виявляти повагу до учасників процесу.

При вирішенні заяви про відвід, суддею враховується передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним та безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно ч. 1 ст. 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» Європейський суд з прав людини зазначив, що безсторонність суду, зазвичай, означає відсутність упередженості й включає в себе суб`єктивний та об`єктивний критерії. Визначаючи суб`єктивну складову вказаного поняття, ЄСПЛ у справі «Гаусшильдт проти Королівства Данії» вказав, що в процесі об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі, при цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки. Таким чином, критерієм суб`єктивної безсторонності є відсутність з боку судді умисних або необережних висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в його об`єктивності.

Об`єктивну складову категорії «безсторонній суд» Європейський суд з прав людини визначив у справі «Фей проти Австрії», зазначивши, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів у тому, що її забезпечено й гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, що можуть бути встановлені та змусити сумніватися в неупередженості судді. В рішенні у справі «Мироненко і Мартиненко проти України» ЄСПЛ констатував необхідність визначення в кожній окремій справі, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, яка свідчить про небезсторонність суду.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Згідно ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Наведений перелік підстав для заявлення відводу чи самовідводу судді є вичерпним.

Для відводу (самовідводу) судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

ОСОБА_4 постановою Яготинського районного суду Київської області від 25.10.2018 року (суддя ОСОБА_5 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та на якого накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно-корисних робіт

Постановою Яготинського районного суду Київської області від 13.12.2021 року (суддя ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП та накласти на нього стягнення у вигляді 2 (двох) діб адміністративного арешту.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

Відповідно до ст. 389-2 КК України саме злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт є кримінальним правопорушенням. Під злісним ухиленням особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт для цілей цієї статті слід розуміти продовження ухилення від відбування суспільно корисних робіт особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (примітка до ст. 389-2 КК України).

Таким чином, фактично матеріали обвинувального акту містять посилання на те, що ОСОБА_4 є особою, яку вже притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі статті 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також на те, що "після відбуття вказаного адміністративного стягнення, ОСОБА_4 повторно отримавши направлення до комунального підприємства Яготинської міської ради «Комунальник», згідно якого він не пізніше 30 червня 2022 року мав приступити до відбування адміністративного стягнення у вигляді 120 (сто двадцять) годин суспільно корисних робіт, розуміючи наслідки неприбуття та діючи умисно, до Комунального підприємства Яготинської міської ради «Комунальник» останній не прибув. Таким чином ОСОБА_4 обвинувачується у злісному ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 389-2 КК України", тобто на події та обставини, які виникли вже після ухвалення постанови від 13.12.2021 року.

Наявність обставин, що виключають участь судді в кримінальному проваджені (стаття 75 Кримінально процесуального кодексу України), в даному конкретному випадку виходячи із поданої заяви не встановлено.

Таким чином, суду не надано доказів про те, що відсутні підстави вважати суддю таким, що виявлятиме та підтримуватиме високі стандарти поведінки під час розгляду кримінального провадження та буде розглядати її неупереджено, об`єктивно, законно та справедливо.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_3 відмовити.

Суддя ОСОБА_1