ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 671/396/20

провадження № 51- 3377 км 21

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_9.,

суддів ОСОБА_10., ОСОБА_11.,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_12.,

прокурора ОСОБА_13.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_14. та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду

від 28 лютого 2022 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ), такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345,

ч. 1 ст. 296 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 засуджено: за ч. 2 ст. 342 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 345 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 296 КК - до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь: потерпілого ОСОБА_2 10000 грн на відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_3 1600 грн на відшкодування матеріальної та 20000 грн моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, а також у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, за таких обставин.

06 січня 2020 року близько 21:38 в смт Війтівці Волочиського району Хмельницької області, неподалік торгово-готельного комплексу «Грецька долина» інструктором роти № 3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області сержантом поліції ОСОБА_2 та інспектором роти № 3 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 , під час здійснення патрулювання автодороги М-12, було здійснено супровід транспортного засобу «Toyota Avensis» НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 , за підозрою водія у керуванні цим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Надалі працівниками поліції було здійснено вимогу про зупинку зазначеного транспортного засобу, шляхом увімкнення проблискових маячків та спеціального звукового сигналу. Однак ОСОБА_1 вимог працівників поліції про зупинку транспортного засобу не виконав та продовжив рух, після чого, неподалік господарства, що на АДРЕСА_2 , залишив автомобіль та сховався від поліцейських за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 .

Через декілька хвилин після цього, ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вийшов з домоволодіння, в якому проживає, і вступив у конфлікт із працівниками поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були в поліцейських одностроях, з шевронами, погонами, інших відповідних атрибутах та екіпіровані засобами індивідуального захисту. В ході конфлікту ОСОБА_1 , чинив активний опір працівникам поліції, не реагував на законні вимоги останніх, усвідомлюючи, що перед ним перебувають поліцейські, поводив себе агресивно, у відповідь на їх зауваження, відмовився припинити протиправні дії, нецензурно висловлювався, штовхав і шарпав їх за одяг, погрожував фізичною розправою. Враховуючи стан ОСОБА_1 , те, що подальші його дії були непередбачуваними і могли завдати шкоди, працівниками поліції до ОСОБА_1 було застосовано фізичний вплив. У той же час, близько 21:40 ОСОБА_1 , усвідомлюючи що працівники поліції діють у зв`язку з виконанням службових обов`язків, продовжуючи чинити опір, умисно завдав ОСОБА_2 близько трьох ударів кулаками в обличчя, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та два удари ногою в лівий колінний суглоб ОСОБА_3 , заподіявши останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, 26 січня 2020 року близько 14:00 ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля АЗС «ANP», що по АДРЕСА_3, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, почав образливо чіплятися до ОСОБА_4 , нецензурно висловлювався на його адресу, після чого безпричинно завдав потерпілому декількох ударів кулаками по обличчю та ногами по тулубу, а коли останній упав, завдав ОСОБА_4 множинні удари ногами та кулаками по різних частинах тіла, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 листопада 2021 року касаційну скаргу захисника задоволено частково. Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня

2021 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2022 року апеляційну скаргу захисника задоволено частково. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 змінено. Постановлено вважати його засудженим: за ч. 2 ст. 342 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 345 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 1 ст. 296 КК - до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.

У решті вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній захисник порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК. Вказує, що судом безпідставно не було взято до уваги докази сторони захисту, які спростовують винуватість ОСОБА_1 у вказаних злочинах. Стверджує, що жодного фізичного впливу на працівників поліції ОСОБА_1 не застосовував, опору не чинив та умислу на заподіяння їм тілесних ушкоджень не мав. Звертає увагу на те, що судові інстанції не дослідили версію сторони захисту стосовно перебування

ОСОБА_1 у стані необхідної оборони та протиправної поведінки працівників поліції. На думку захисника, вирок побудовано на недопустимих доказах. Крім того, стверджує, що місцевим судом необґрунтовано було визнано обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_1 - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні медичні докази, які би вказували на такий його стан. Також стверджує, що зазначені обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч приписам ч. 2 ст. 439 КПК проігнорував вказівки суду касаційної інстанції. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 419, 370 КПК.

У касаційній прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК не виконав вказівок касаційного суду, під час нового розгляду не перевірив та не дав вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги сторони захисту. Крім того вважає, що апеляційний суд безпідставно призначив ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 75 КК, не врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про його особу та всіх обставин справи. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 419, 370 КПК.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення, а касаційну скаргу захисника - частково. Просила скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

За правилами, передбаченими ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам ст. 370 КПК.

Крім того, відповідно до вимог ст. 419 КПК в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути проаналізовані всі доводи апеляції, на кожен з яких надано вичерпну відповідь та наведено детальні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду зазначаються підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Проте, наведених вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 захисником ОСОБА_15. було подано апеляційну скаргу, в якій захисник не погоджувалася із висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК. Мотивуючи таку свою позицію вона зазначала, що висновок місцевого суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та зроблений внаслідок неповного дослідження доказів і без належного з`ясування дійсних обставин події. Посилалась на наявність необхідної оборони в діях ОСОБА_1 та провокативні дії з боку працівників поліції ОСОБА_3 й ОСОБА_2 . Серед іншого, вказувала і на суворість призначеного ОСОБА_1 покарання.Також захисник посилалася на необґрунтованість висновків місцевого суду у частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_3 та

ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Крім того, просила дослідити ряд доказів, які, на її думку, спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Проте, залишаючи апеляційну скаргу захисника без задоволення, апеляційний суд не перевірив та не надав вичерпних відповідей на всі доводи апеляційної скарги і своїх висновків належним чином не мотивував. Предметом перевірки апеляційного суду були лише доводи скарги в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

У зв`язку із порушенням апеляційним судом вимог статей 419, 404 КПК, Верховний Суд постановою від 10 листопада 2021 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_14. скасував ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2021 року та призначив новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Приймаючи таке рішення, Верховний Суд у мотивувальній частині постанови, окрім іншого, зазначив, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК, невідповідності висновків суду в цій частині фактичним обставинам справи, внаслідок неповноти судового розгляду. А саме, не врахування судом показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з приводу неправомірної поведінки працівників поліції, які спровокували конфлікт та безпричинно напали на ОСОБА_1 , який був вимушений захищатися, не врахування даних відеозапису з нагрудної камери ОСОБА_3 , на якій зафіксовано, що початок конфлікту відбувся завдяки діям поліцейського. Крім того, касаційний суд наголошував на тому, що без належної уваги апеляційного суду було залишено клопотання захисника про повторний допит свідків сторони захисту, повторне дослідження висновку експерта щодо стану здоров`я ОСОБА_1 та зазначеного відеозапису які, на думку захисника, було досліджено не повністю, у зв`язку з чим їм була надана неправильна оцінка.

Проте при новому розгляді провадження апеляційний суд зазначені вказівки суду касаційної інстанції залишив поза увагою.

Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що в мотивувальній частині ухвали суд апеляційної інстанції зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, за викладених у вироку обставин, не оскаржується учасниками судового процесу.

Разом із тим таке твердження, враховуючи доводи апеляційної скарги захисника, не відповідає дійсності. Більш того, як свідчить технічний запис, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_14., зважаючи на узгоджену позицію з підзахисним, зазначив про незаконність вироку в частині засудження ОСОБА_1 за статтями 342, 345 КК та необхідність призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, таким чином частково підтримавши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_15.

Натомість апеляційний суд, не перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині необґрунтованого, на їх думку, засудження ОСОБА_1 за

ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК, знову розглянув скаргу лише в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Крім того, апеляційний суд не погодився з висновками місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_1 лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання та звільнив його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Обґрунтовуючи таке рішення, апеляційний суд послався на те, що ОСОБА_1 раніше не судимий та на поведінку обвинуваченого під час розгляду справи в судових інстанціях, який з`являвся на всі виклики до суду, що свідчить про виконання ОСОБА_1 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом із тим, наведені обставини, як підстава для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК, у колегії суддів викликає обґрунтований сумнів.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, відповідно до статей 50, 65 КК метою покарання, зокрема, є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень; особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як убачається з матеріалів провадження, що було враховано місцевим судом при призначенні засудженому покарання у виді обмеження волі, яке належить відбувати реально, ОСОБА_1 не працює, за місцем проживання характеризується негативно, як особа з неврівноваженим характером, який провокує сварки в сім`ї, де проживають діти, притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, думку потерпілих, вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Крім того, ОСОБА_1 інкримінуються декілька епізодів злочинної діяльності.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про можливість виправлення ОСОБА_1 без відбування покарання, а посилання апеляційного суду лише на сумлінне виконанням ним процесуальних обов`язків, а також на те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не може слугувати достатньою підставою для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК.

Таким чином, підсумовуючи наведене, колегія судів констатує, що апеляційний суд під час нового розгляду не дотримався вимог ч. 2 ст. 439 КПК, а ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 419, 370 КПК, а тому підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга прокурора - задоволенню.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, належним чином виконати вказівки суду касаційної інстанції і розглянути апеляційну скаргу захисника, та ухвалити рішення, яке буде відповідати вимогам закону.

Якщо під час нового розгляду справи за наслідками перевірки апеляційної скарги захисника, апеляційний суд дійде висновку про обґрунтованість вироку місцевого суду та доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК, слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

касаційну скаргу прокурора задовольнити, а касаційну скаргу захисника задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11