ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/252/23 Справа № 629/478/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_13- ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 05.01.2022 року та №0000117 від 16.02.2022 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лозова Харківської області, що не працює, не одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому більш м`яке покарання, обгрунтовуючи це незгодою із суворістю призначеного покарання, оскільки судом не було належним чином враховано те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та визнав вину у вчиненому, у нього на утриманні є малолітня дитина, яку він виховував із цивільною дружиною ОСОБА_10 .

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України ОСОБА_7 до призначеного покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2021, яким враховані вироки Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.03.2021 і від 31.03.2021, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до надбання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з 22.07.2022, а саме з моменту його затримання відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 22.06.2022 року.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових-товарознавчих експертиз, в сумі 1596.06 гривень.

Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст.100 КПК України.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 20.12.2021, приблизно о 12:00 год., знаходився в гостях у свого знайомого ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня, приблизно у той же час, за вищевказаною адресою до них прийшов їх спільний знайомий ОСОБА_12 , у якого при собі був мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019», ОСОБА_7 під вигаданим приводом необхідності здійснення дзвінку своїй матері, попрохав у ОСОБА_12 належний йому мобільний телефон марки «ZTE Blade А5 2019», далі він вийшов до іншої кімнати вищевказаної квартири, щоб нібито поговорити зі своєю матір`ю по телефону, тобто зник з поля зору ОСОБА_12 , після чого, безперешкодно покинув приміщення вказаної квартири, таким чином з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток, на загальну суму 1100.00 гривень 00 копійок.

Також ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.02.2022, приблизно о 16:00, знаходився в гостях у свого знайомого ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж дня, приблизно о 16:00, за вищевказаною адресою прийшла їх спільна знайома ОСОБА_10 , у якої при собі був мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb. ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, під вигаданим приводом необхідності здійснення телефонного дзвінку, попрохав у ОСОБА_10 належний їй мобільний телефон марки «Samsung» моделі Galaxy J7, 3/16 Gb., після чого вийшов з квартири до під`їзду, щоб нібито поговорити по телефону, тим самим зник з поля зору ОСОБА_10 у подальшому безперешкодно покинув під`їзд вказаного будинку, та заклав вказаний телефон до ПТ «Ломбард Економ «ІНФОРМАЦІЯ_2», тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток, на загальну суму 1 900.00 гривень 00 копійок.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, в оскаржуваному вироку було кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити більш м`яке покарання; прокурора який, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 с. 121 КК України та доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря, психіатра не перебуває, та перебуває на обліку у лікаря нарколога, веде антигромадський спосіб життя, схильний до жебрацтва, вчинив злочин проти особи, з якою перебував у цивільному шлюбі; також враховано що останній вину у вчиненому злочині визнав, але з метою уникнення покарання; наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидиву злочинів.

Колегія суддів, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає правильними висновки суду першої інстанції про необхідність та достатність призначеного за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, та на підставі ст. 71, 72 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2021 року, остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і шість місяців, яке за своїм видом та розміром є достатнім та необхідним для його виправлення, оскільки з матеріалів справи видно, що останній вчинив декілька умисних злочинів, якими потерпілим спричинено матеріальні збитки, при цьому за епізодом від 13.02.20222 року корисливий злочин було вчинено щодо цивільної дружини обвинуваченого, з якою останній на той час проживав разом.

Також з наявних матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою зі сталою антисоціальною поведінкою та схильний до вчинення злочинів, оскільки матеріалами провадження встановлено, що він раніше неодноразово судимий, зокрема і за вчинення корисливих злочинів, останній раз вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2021 року до покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки 1 місяць, в якому враховані покарання за ще двома попередніми вироками Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.03.2021 року і від 31.03.2021 року.

Крім того враховується, що у відношенні ОСОБА_7 було скасовано іспитовий строк, призначений йому за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.03.2021 року, та направлено його для відбування покарання, що додатково свідчить про його схильність до протиправної поведінки та небажання виправитися.

Що стосується доводів обвинуваченого про його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, то їх колегія суддів вважає неспроможними, оскільки не вбачається, що його ставлення до скоєного виходить за межі визнання своєї вини після викриття як особи, що вчинила злочини, в умовах очевидної доведеності винуватості.

Також приймається до уваги, що щире каяття у вчиненні злочину є негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність, що повинне знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Разом із тим, в матеріалах справи такі відомості відсутні, як і відомості про відшкодування заподіяної злочином шкоди потерпілим.

Є безпідставними також посилання обвинуваченого на перебування у нього на утриманні малолітньої дитини, яку він виховував разом із ОСОБА_10 , оскільки відомостей про наявність у ОСОБА_7 утриманців матеріали провадження не містять, а факт вчинення ним корисливого злочину щодо ОСОБА_10 спростовує його доводи у цій частині.

На думку суду апеляційної інстанції, фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, наявність обставини, що обтяжує його покарання, у сукупності не дають підстав для висновку про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає покарання, призначене обвинуваченому судом першої інстанції, таким, що відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а також особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а підстав для його пом`якшення не вбачається, у зв`язку із чим у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2022 року у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4