Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
711/956/21: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти громадської безпеки; Встановлення або поширення злочинного впливу.
Надіслано судом: 15.02.2023. Зареєстровано: 16.02.2023. Забезпечено надання загального доступу: 17.02.2023.
Дата набрання законної сили: 13.02.2023
Номер судового провадження: 11-кп/821/38/23
ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/38/23 Справа № 711/956/21 Категорія: ч.2 ст.189, ч.2 ст.255-1 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5 за участі: прокурораОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10

цивільного позивача ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше судимого: 21 грудня 2018 року Монастирищенським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна;

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 255-1 КК України у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 5 статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2018 року, який залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, і остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу ухвалення даного вироку, тобто з 16 червня 2022 року.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_7 по даній справі запобіжний захід у виді тримання під вартою, який залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Вирішено утримувати ОСОБА_7 в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ; раніше судимого:

09 січня 2020 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 289, п. 4, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, який вироком Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасовано у частині засудження його за ч. 1 ст. 289 КК України та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України, до остаточного покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 255-1 КК України у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 5 статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року, який вироком Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасовано у частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.289 КК України та засуджено його за ч.2 ст.289 КК України і остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк покарання ОСОБА_8 вирішено рахувати з часу ухвалення даного вироку, тобто з 16 червня 2022 року.

Обрано обвинуваченому ОСОБА_8 по даній справі запобіжний захід у виді тримання під вартою, який залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Вирішено утримувати ОСОБА_8 в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, - залишений без розгляду.

Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 28 113 (двадцять вісім тисяч сто тринадцять) гривень 40 копійок, у рівних частках, по 14 056 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень 70 копійок з кожного.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2020 року, з грошових коштів у розмірі 2 000 грн., які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ «Приватбанк», що належить ОСОБА_12 , які 20.10.2020 та 05.11.2020 були перераховані на вказаний рахунок ОСОБА_11 , та повернуто вказані кошти у сумі 2 000 грн. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за належністю.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2020 року, з грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у АТ "Райффайзен Банк Аваль" (юридична адреса: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, код банку (МФО): 300335, код за ), а саме з 1 000 грн. 00 коп., які 20.10.2020 о 12:01:40 ОСОБА_11 перерахувала на цей картковий рахунок, відповідно до чеку TS 207167, через термінал Приватбанку, та повернуто вказані кошти у сумі 1 000 грн. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , за належністю.

Вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи разом та за попередньою змовою між собою, умисно, незаконно, з корисливих мотивів, упродовж жовтня та листопада 2020 року, погрожуючи насильством, вимагали грошові кошти в сумі 10 000 грн. у ОСОБА_13 за неіснуючі боргові зобов`язання, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи спільно, перебуваючи у камері для утримання осіб, які перебувають під арештом, Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 234, на початку жовтня 2020 року зателефонували на абонентський номер НОМЕР_3 ОСОБА_13 - особі, яка також утримується в іншій камері для утримання осіб, які перебувають під арештом, Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» та спільно здійснили вимагання, що полягало в протиправній вимозі до ОСОБА_13 про передачу їм грошових коштів у сумі 5 000 гривень, а через певний час суму збільшено до 10 000 гривень, за те, що нібито він одягав форму правоохоронних органів та вимагав грошові кошти у громадян, тобто за неіснуючі боргові зобов`язання.

При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , здійснюючи погрози застосування насильства, які ОСОБА_13 сприймав як дійсні та реальні, погрожуючи йому особисто по телефону та через третіх осіб, вимагали, щоб його родичі негайно перерахували вказану суму на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АБ КБ «Приватбанк».

У подальшому, продовжуючи вчиняти протиправні вимоги стосовно потерпілого та погрожуючи йому фізичною розправою вразі не перерахування його родичами грошових коштів, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали ще один банківський рахунок для перерахування грошових коштів, а саме № НОМЕР_2 , відкритий у АБ «Райффайзен Банк Аваль».

Реальність погроз з боку ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтверджуються наданням ними вказівок особам, які утримувались спільно з ОСОБА_13 , про нанесення останньому тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_13 усвідомлював такі дії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 як небезпеку для власного життя та здоров`я, у випадку відмови виконати протиправну вимогу про передачу їм вказаної вище суми грошових коштів у встановлений ними строк. У зв`язку з чим, на прохання ОСОБА_13 його матір - ОСОБА_11 - 20 жовтня 2020 року о 12 годині 01 хвилина, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 169, використовуючи термінал самообcлуговування TS 207167, перерахувала на банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у АБ «Райффайзен Банк Аваль», грошові кошти у сумі 1 000 гривень.

Проте, після перерахування частини суми грошових коштів, протиправні вимоги зі сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не припинилися, використовуючи термінал мобільного зв`язку «Nokia», model: 1200, ІМЕІ: НОМЕР_4 , у якому знаходилася абонентська картка НОМЕР_5 , вони, користуючись своїм авторитетом серед осіб, які утримуються у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», продовжували вимагати у потерпілого грошові кошти, погрожуючи фізичною розправою над ним, та встановили термін сплати грошових коштів до 24 години 30 листопада 2020 року.

У зв`язку з викладеним, на прохання потерпілого, ОСОБА_11 31 жовтня 2020 року о 14 годині 12 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250, використовуючи термінал самообcлуговування TS 204825, перерахувала на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АБ КБ «Приватбанк», грошові кошти у сумі 1 000 гривень.

Незважаючи на це, протиправні вимоги грошових коштів та погрози фізичною розправою над потерпілим не припинилися. У зв`язку з чим ОСОБА_13 умовив матір перерахувати ще частину грошових коштів. Так, 05 листопада 2020 року об 11 годині 33 хвилини, перебуваючи за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 250, використовуючи термінал самообcлуговування TS 204825, вона перерахувала на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АБ КБ «Приватбанк», грошові кошти у сумі 1 000 гривень.

Таким чином, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_11 , з метою документування злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , було перераховано грошові кошти у загальній сумі 3 000 гривень, на указані ними банківські картки.

Грошовими коштами, які були отримані від протиправної діяльності у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вони дистанційно розпоряджались через осіб, які звільнилися із слідчого ізолятора ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ), та які надали номери вказаних вище банківських карток своїх родичів.

Указані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Указані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи затриманим 08 червня 2018 року відповідно до ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області за клопотанням слідчого Монастирищенського ВП ГУНП в Черкаській області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, 21 грудня 2018 року був засуджений Монастирищенським районним судом Черкаської області до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На той час вирок суду першої інстанції перебував на стадії оскарження у Черкаському апеляційному суді, а тому ОСОБА_7 не відбув до виправного закладу для відбуття покарання та з 18 червня 2018 року по цей час знаходиться у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Перебуваючи тривалий проміжок часу у слідчому ізоляторі, ОСОБА_7 , маючи злочинне прізвисько « ОСОБА_16 », будучи особою, яка утримується у слідчому ізоляторі у зв`язку з обранням запобіжного заходу - тримання під вартою за підозрою (обвинуваченням) у вчиненні умисного тяжкого злочину, підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процесу позитивних змін, що відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не підкорюючись вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та відбуття покарань ув`язненими в місцях позбавлення волі, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свої особисті якості та можливості, здобув повагу та авторитет серед засуджених, як особа в статусі суб`єкта злочинного впливу.

Так, згідно з вимогами ст. 10 Закону України «Про попереднє ув`язнення», особи, взяті під варту, зобов`язані:

- додержуватися порядку, встановленого в місцях попереднього ув`язнення, і виконувати законні вимоги адміністрації;

- дотримуватися санітарно-гігієнічних правил, мати охайний зовнішній вигляд, постійно підтримувати чистоту в камері;

- бути ввічливими до працівників місця попереднього ув`язнення, а також поміж собою;

- не вступати в суперечки з представниками адміністрації, не принижувати їх гідність, не протидіяти виконанню ними своїх обов`язків;

- бережливо ставитися до інвентаря, обладнання та іншого майна місця попереднього ув`язнення.

Нехтуючи вказаними обов`язками засуджених та з метою здобуття і укріплення авторитету серед осіб негативної спрямованості, які утримувалися у слідчих ізоляторах, ОСОБА_7 неодноразово порушував режим утримання, за що піддавався заходам стягнення адміністрацією установи. Внаслідок даних порушень, у тому числі порушення розпорядку дня, зберігання заборонених предметів, невиконання законних вимог адміністрації установи слідчого ізолятора, ОСОБА_7 також здобув повагу і авторитет серед осіб, які утримуються у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

У подальшому, ОСОБА_7 , під час перебування у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» за адресою: вул. Благовісна, 234, у м. Черкаси, маючи здобутий серед осіб, які утримуються у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», авторитет, як особа, яка веде «правильний» для «злодійських» традицій спосіб життя, із грудня 2019 року, дистанційно, з використанням засобів зв`язку, особами, які мають злочинний вплив як на території даної установи, так і за її межами, було прийнято рішення про «призначення» ОСОБА_7 у статус особи, яка є кримінальним авторитетом, уповноваженим наглядати за дотриманням неписаних загальноприйнятих у злодійських колах правил поведінки, так званим «смотрящим за СІЗО», тобто ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Призначення ОСОБА_7 «смотрящим за СІЗО» (ДУ «Черкаський слідчий ізолятор») відбулось з метою матеріального забезпечення та координації злочинної діяльності на території даної установи, накопичення та утримання грошових коштів, майна чи інших активів (доходів від них), тобто так званого «злодійського общака», подальшого розподілу коштів та майна серед осіб, які утримуються у цій установі, у тому числі доходів, одержаних злочинним шляхом, здійснення сфер злочинного впливу.

Після призначення «смотрящим» у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», з метою встановлення та поширення свого злочинного впливу на осіб, які утримуються в даній установі, ОСОБА_7 стежив за дотриманням загально-визначених на території України правил поведінки серед осіб, які там утримуються, та вимагав безумовного їх дотримання вказаними особами. При цьому, будь-який супротив чи недотримання встановлених правил поведінки подавлявся особисто ОСОБА_7 та, за його вказівкою, іншими наближеними до нього та визначеними ним особами, які утримувалися у різних камерах слідчого ізолятора, шляхом застосування фізичного та психологічного насильства.

Крім цього, з метою поширення свого злочинного впливу на осіб, які утримуються в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», а також контролю за дотриманням встановлених ним правил поведінки, ОСОБА_7 прийняв на себе всю повноту неформальної влади серед осіб, взятих під варту та засуджених, які перебувають на території слідчого ізолятора, та призначив довірену особу, яка користувалась авторитетом серед інших осіб, які утримувалися в ізоляторі, та має значний вплив на них, а саме ОСОБА_8 на прізвисько « ОСОБА_17 », «смотрящим за режимним корпусом № 1 СІЗО».

Поширивши свій злочинний вплив серед осіб, які утримуються в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», ОСОБА_7 виконував наступні функції:

- прийняв на себе всю повноту неформальної влади на території слідчого ізолятора;

- стежив за додержанням загально-визначених правил поведінки у відповідності до «злодійських законів» та забезпечував дотримання їх особами, які утримуються у слідчому ізоляторі;

- визначив довірену особу, яка користувалась авторитетом серед інших осіб, які утримуються у слідчому ізоляторі, та має значний вплив на них, а саме ОСОБА_8 на прізвисько « ОСОБА_17 », «смотрящим за режимним корпусом № 1 СІЗО»;

- спільно із ОСОБА_8 організував схему з вимагання грошових коштів через родичів серед новоприбулих осіб, які утримуються у слідчому ізоляторі;

- спільно із ОСОБА_8 здійснював збір та розподіл коштів, у тому числі і здобутих злочинним шляхом, серед осіб, які утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечував наповнення так званого «злодійського общака», тобто фонду взаємодопомоги в злодійському середовищі;

- спільно із ОСОБА_8 організовував азартні ігри на території слідчого ізолятора, з метою наповнення так званого «злодійського общака». При цьому, частина зібраних коштів передавалась за межі установи для підтримання функціонування кримінального елементу на волі, а інша частина залишалась у нього з метою фінансування витрат по поширенню свого злочинного впливу та авторитету на території установи;

- спільно із ОСОБА_8 забезпечував постачання на територію установи тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, які розподіляв серед засуджених, що вели «правильний», у його розумінні, за злодійськими традиціями, спосіб життя;

- спільно із ОСОБА_8 вів так звану «бухгалтерію», у якій відображав усі надходження до «злодійського общака», прихід/розхід коштів, продуктів харчування, тютюнових виробів, чаю, засобів зв`язку (мобільних телефонів);

- вирішував спори, що виникали між особами, які утримуються у слідчому ізоляторі, з точки зору неписаних «кримінальних законів», «по поняттям», виступаючи в таких випадках в ролі «мирового судді», та визначав обґрунтованість претензій, а також приймав рішення про необхідність покарання винуватця та яким воно буде.

У результаті вказаних дій, ОСОБА_7 , у період часу з грудня 2019 року до 05 листопада 2020 року, завдяки авторитету, іншим особистим якостям та можливостям, сприяв, спонукав, координував та здійснював інший вплив на злочинну діяльність, організовував та безпосередньо здійснював розподіл коштів, майна та інших активів, спрямованих на забезпечення такої діяльності, тобто умисно встановив та поширив злочинний вплив у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: вулиця Благовісна, 234, у м. Черкаси Черкаської області.

Указані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 255-1 КК України, як умисне поширення в суспільстві злочинного впливу, вчиненому в слідчому ізоляторі.

Разом з цим, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 06 липня 2015 року затриманий за вчинення злочинів, передбачених п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 289 КК України.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року останнього визнано винним у вчиненні вказаних злочинів та засуджено до 14 років позбавлення волі.

У результаті апеляційного оскарження сторонами провадження вищевказаного вироку, вироком Черкаського апеляційного суду ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 146, п. 4, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 14 років.

Вирок суду набрав законної сили 14 січня 2021 року.

На підставі вказаного, ОСОБА_8 не відбув до виправного закладу для відбуття покарання та з 19 липня 2015 року по цей час знаходиться у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Перебуваючи тривалий проміжок часу у слідчому ізоляторі, ОСОБА_8 , маючи злочинне прізвисько « ОСОБА_17 », будучи особою, яка утримується у слідчому ізоляторі у зв`язку з обранням запобіжного заходу - тримання під вартою за підозрою (обвинуваченням) у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, підтримуючи злодійські традиції, не бажаючи ставати на шлях виправлення, тобто процесу позитивних змін, що відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, не підкорюючись вимогам чинного законодавства України, що визначають порядок утримання та відбуття покарань ув`язненими у місцях позбавлення волі, а також загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, використовуючи свої особисті якості та можливості, здобув повагу та авторитет серед засуджених, як особа у статусі суб`єкта злочинного впливу.

Так, згідно з вимогами ст. 10 Закону України «Про попереднє ув`язнення», особи, взяті під варту, зобов`язані:

- додержуватися порядку, встановленого в місцях попереднього ув`язнення, і виконувати законні вимоги адміністрації;

- дотримуватися санітарно-гігієнічних правил, мати охайний зовнішній вигляд, постійно підтримувати чистоту в камері;

- бути ввічливими до працівників місця попереднього ув`язнення, а також поміж собою;

- не вступати в суперечки з представниками адміністрації, не принижувати їх гідність, не протидіяти виконанню ними своїх обов`язків;

- бережливо ставитися до інвентаря, обладнання та іншого майна місця попереднього ув`язнення.

Нехтуючи вказаними обов`язками засуджених та з метою здобуття і укріплення авторитету серед осіб негативної спрямованості, які утримувалися у слідчих ізоляторах, ОСОБА_8 неодноразово порушував режим утримання, за що піддавався заходам стягнення адміністрацією установи. Внаслідок даних порушень, у тому числі порушення розпорядку дня, зберігання заборонених предметів, невиконання законних вимог адміністрації установи слідчого ізолятора, ОСОБА_8 також здобув повагу і авторитет серед осіб, які утримуються у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

У подальшому, ОСОБА_8 , під час перебування в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» за адресою: вул. Благовісна, 234, в м. Черкаси, маючи здобутий серед осіб, які утримуються в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», авторитет, як особа, яка веде «правильний» для «злодійських» традицій спосіб життя, з грудня 2019 року, дистанційно, з використанням засобів зв`язку, особами, які мають злочинний вплив, як на території даної установи, так і за її межами, було прийнято рішення про «призначення» ОСОБА_7 в статус особи, яка є кримінальним авторитетом, уповноваженим наглядати за дотриманням неписаних загальноприйнятих в злодійських колах правил поведінки, так званим «смотрящим за СІЗО», тобто ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Призначення ОСОБА_8 «смотрящим за режимним корпусом № 1 СІЗО» (ДУ «Черкаський слідчий ізолятор») відбулось з метою підвищення авторитету ОСОБА_7 («смотрящим за СІЗО») та надання останньому допомоги (заміщення) з метою матеріального забезпечення і координації злочинної діяльності на території даної установи, накопичення та утримання грошових коштів, майна чи інших активів (доходів від них), тобто так званого «злодійського общака», подальшого розподілу коштів і майна серед осіб, які утримуються у цій установі, у тому числі доходів, одержаних злочинним шляхом, здійснення сфер злочинного впливу.

Після призначення «смотрящим за режимним корпусом № 1» ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», з метою поширення свого злочинного впливу на осіб, які утримуються у даній установі, ОСОБА_8 стежив за дотриманням загально-визначених на території України правил поведінки серед осіб, які там утримуються, та вимагав безумовного їх дотримання вказаними особами у підконтрольному йому корпусі установи. При цьому, будь-який супротив чи недотримання встановлених правил поведінки подавлявся особисто ОСОБА_8 та, за його вказівкою, іншими наближеними до нього та визначеними ним особами, які утримувалися у різних камерах слідчого ізолятора, шляхом застосування фізичного та психологічного насильства.

Крім цього, з метою поширення свого злочинного впливу на осіб, які утримуються у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», а також контролю за дотриманням встановлених ним правил поведінки, ОСОБА_8 прийняв на себе всю повноту неформальної влади серед осіб, взятих під варту та засуджених, які перебувають на території режимного корпусу № 1 слідчого ізолятора, та був довіреною особою ОСОБА_7 на прізвисько « ОСОБА_16 » (смотрящий за СІЗО), користувався авторитетом серед інших осіб, які утримувалися в ізоляторі, та має значний вплив на них, у випадках відсутності ОСОБА_7 повністю замінював його.

Поширивши свій злочинний вплив серед осіб, які утримуються у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», ОСОБА_8 виконував наступні функції:

- прийняв на себе всю повноту неформальної влади на території режимного корпусу № 1, а за відсутності ОСОБА_7 - і слідчого ізолятора;

- стежив за додержанням загально-визначених правил поведінки у відповідності до «злодійських законів» та забезпечував дотримання їх особами на території режимного корпусу №1, а за відсутності ОСОБА_7 - і слідчого ізолятора;

- був довіреною особою та повністю замінював ОСОБА_18 ;

- спільно із ОСОБА_7 організував схему із вимагання грошових коштів через родичів серед новоприбулих осіб, які утримуються у слідчому ізоляторі;

- спільно із ОСОБА_7 здійснював збір та розподіл коштів, у тому числі і здобутих злочинним шляхом, серед осіб, які утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечував наповнення так званого «злодійського общака», тобто фонду взаємодопомоги в злодійському середовищі;

- спільно із ОСОБА_7 організовував азартні ігри на території слідчого ізолятора, з метою наповнення так званого «злодійського общака». При цьому, частина зібраних коштів передавалась за межі установи для підтримання функціонування кримінального елементу на волі, а інша частина залишалась у нього з метою фінансування витрат по поширенню свого злочинного впливу та авторитету на території установи;

- спільно із ОСОБА_7 забезпечував постачання на територію установи тютюнових виробів, продуктів харчування та мобільних телефонів, які розподіляв серед засуджених, що вели «правильний», у його розумінні, за злодійськими традиціями, спосіб життя;

- спільно із ОСОБА_7 вів так звану «бухгалтерію», у якій відображав усі надходження до «злодійського общака», прихід/розхід коштів, продуктів харчування, тютюнових виробів, чаю, засобів зв`язку (мобільних телефонів);

- за відсутності ОСОБА_7 вирішував спори, що виникали між особами, які утримуються у слідчому ізоляторі, з точки зору неписаних «кримінальних законів», «по поняттям», виступаючи у таких випадках в ролі «мирового судді», та визначав обґрунтованість претензій, а також приймав рішення про необхідність покарання винуватця та яким воно буде.

У результаті вказаних дій, ОСОБА_8 , у період часу з серпня 2020 року до 05 листопада 2020 року, завдяки авторитету, іншим особистим якостям та можливостям, сприяв, спонукав, координував та здійснював інший вплив на злочинну діяльність, спільно з ОСОБА_18 організовував та безпосередньо здійснював розподіл коштів, майна та інших активів, спрямованих на забезпечення такої діяльності, тобто умисно встановив та поширив злочинний вплив на території режимного корпусу № 1, а за відсутності ОСОБА_7 - і в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: вулиця Благовісна, 234, у м. Черкаси Черкаської області.

Указані дії ОСОБА_19 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 255-1 КК України, як умисне поширення в суспільстві злочинного впливу, вчиненому в слідчому ізоляторі.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив: скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 2 ст. 255-1 КК України та призначити наступне покарання: - за ч. 2 ст. 189 КК України - 6 років позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 255-1 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з цим, ОСОБА_7 , 21.12.2018 був засуджений Монастирищенським районним судом Черкаської області до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

На підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України та ч. 2 ст. 255-1 КК України та призначити наступне покарання: - за ч. 2 ст. 189 КК України - 6 років позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 255-1 КК України - 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Разом з цим, вироком Черкаського районного суду від 09.01.2020 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено до 14 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також апелянт просив у судовому засіданні апеляційного суду дослідити наступні матеріали: вимога про судимість ОСОБА_7 (т.3 а.с.192-194); характеристика на ОСОБА_7 (т.3 а.с.199); довідка лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_7 (т.3 а.с.201); довідки з особової справи ОСОБА_7 (т.3 а.с.203-205); вимога про судимість ОСОБА_8 (т.3 а.с.253-254); особова картка ОСОБА_8 (т.3 а.с.277-278); характеристика на ОСОБА_8 (т. 3 а.с.281); довідки з особової справи ОСОБА_8 (т.3 а.с.283-285); довідка лікаря-нарколога та лікаря-психіатра щодо ОСОБА_8 (т.3 а.с.287).

В обґрунтування доводів апеляції прокурор зазначив, що на його думку, вирок у даному кримінальному провадженні є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому покарання має бути достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України, реалізуючи, таким чином, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Вважає, що суд при ухваленні вироку обвинуваченим необґрунтовано вирішив, що міра покарання у вигляді 9 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією майна буде цілком достатнім для виправлення винних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Обґрунтовуючи свій висновок про доцільність такого покарання, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував, що кримінальне правопорушення вчинене в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» де останні перебували у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні інших злочинів, не врахував, що злочин вчинений з грубим порушенням Закону України «Про попереднє ув`язнення», вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, судом не в повній мірі враховані положення статей 28 і 29 Конституції України про те, що кожен має право на повагу до його гідності та має право на особисту недоторканність. За таких умов, вищевказана міра покарання, явно не буде сприяти досягненню основної мети покарання, а саме виправленню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ..

Прояв гуманності та поблажливості до засудженого, враховуючи тяжкість наслідків злочину, є необґрунтованим.

Крім того, ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Тим самим, законодавством передбачено обов`язкове дотримання судами закону України про кримінальну відповідальність (Кримінального кодексу України) та кримінального процесуального закону під час розгляду кримінальних проваджень та при ухваленні судових рішень.

Статтею 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, при ухваленні рішення судом першої інстанції вищезазначених положень закону дотримано не було.

Зокрема, Черкаським районним судом визнано ОСОБА_7 винним у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 255-1 КК України у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 5 статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2018 року, який залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, і остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім того, Черкаським районним судом визнано ОСОБА_8 винним у скоєні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст.189 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 255-1 КК України у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі частини 5 статті 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року, який вироком Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року скасовано у частині засудження ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289 КК України та засуджено його за ч. 2 ст. 289 КК України, і остаточно визначено ОСОБА_8 до відбуття покарання за сукупністю вироків у вигляді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Вказані вимоги судом першої інстанції виконані не були, оскільки покарання за вироками Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року та Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року не знайшло свого відображення в призначеному остаточному покаранні за сукупністю вироків за вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції також не дотримані під час визначення остаточної міри покарання ОСОБА_18 ..

З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що вирок Черкаського районного суду Черкаської області необхідно скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність

Не погоджуючись із вказаним вироком адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16.06.2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст. ст. 255-1 ч.2, ст. 189 ч.2 КК України і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що він вважає, що вирок у даному кримінальному провадженні є незаконний та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Так під час постановлення вказаного вироку судом першої інстанції прийнято рішення про проведення скороченого судового розгляду на підставі ст. 349 КПК України, що обставини які сторони не оспорюють, будуть вважатись встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні № 1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Згідно оскарженого вироку, визнаючи винними ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у інкримінованому їм злочинах, районний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, припустився порушень вимог ст. 349 КПК України, які у відповідності до положень ст. ст. 409, 411, 412 КПК України є підставами для скасування вироку суду.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тобто обов`язковими умовами застосування скороченого порядку дослідження доказів є правильне розуміння учасниками судового провадження змісту певних фактичних обставин, добровільність їж позиції щодо відсутності необхідності дослідження цих обставин, а також роз`яснення судом учасникам судового провадження процесуальних наслідків такого порядку дослідження доказів - відповідне обмеження права на апеляційне оскарження.

Однак, на думку захисника, вказаних у ч. 3 ст. 349 КПК України обов`язкових умов щодо скороченого порядку дослідження доказів при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом першої інстанції дотримано не було.

Так, з матеріалів кримінального провадження убачається, що в суді ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнали вину у вчиненні інкримінованих злочинів та не заперечували проти обставин, викладених в обвинувальному акті. Визначаючи обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак, судом не було роз`яснене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та іншим учасникам судового провадженні вимоги ст. 349 КПК України, не з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачені та інші учасники провадження зміст фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також не роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 698/677/15-к від 15.05.2018 року.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Разом з тим, обмежившись допитом потерпілого, та не з`ясувавши обставини вчинення кримінальних правопорушень у обвинувачених суд першої інстанції розглянув справу в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджуючи жодного доказу на підтвердження вини обвинувачених щодо обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України та погодився з формулюванням обвинувачення, яке визнав доведеним, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального законодавства. За таких обставин, вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а недотримання районним судом вимог ст. 349 КПК України призвело до однобічності та неповноти судового слідства, не дослідження таких обставин, з`ясування яких може мати суттєве значення для правильного і всебічного розгляду справи.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16.06.2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст. ст. 255-1 ч.2, ст. 189 ч.2 КК України і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що, на його думку, даний вирок у кримінальному провадженні є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції розглянув справу в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому, під час розгляду вказаної справи обвинуваченому ОСОБА_7 суд не роз`яснив вимоги ст.349 КПК України, а він є юридично неграмотною особою і не міг зрозуміти суть та наслідки цієї статті.

Апелянт вказує на те, що він дійсно на запитання судді про те чи він погоджується із запропонованим прокурором спрощеним порядком розгляду справи дав ствердну відповідь, проте він не розумів, що спрощений порядок розгляду полягає у тому, що не будуть досліджуватися докази.

Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази його винуватості.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що розгляд провадження без дослідження доказів це несправедливо по відношенню до нього, оскільки у такому випадку не дотримується принцип змагальності сторін.

Не погоджуючись із вказаним вироком обвинуваченим ОСОБА_8 оскаржено даний вирок в апеляційному порядку, в якому апелянт просив скасувати вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16.06.2022 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ст. ст. 255-1 ч.2, ст. 189 ч.2 КК України і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що, на його думку, даний вирок у кримінальному провадженні є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд першої інстанції розглянув справу в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому, під час розгляду вказаної справи обвинуваченому ОСОБА_8 суд не роз`яснив вимоги ст.349 КПК України, а він є юридично неграмотною особою і не міг зрозуміти суть та наслідки цієї статті.

Апелянт вказує на те, що він дійсно на запитання судді про те чи він погоджується із запропонованим прокурором спрощеним порядком розгляду справи дав ствердну відповідь, проте він не розумів, що спрощений порядок розгляду полягає у тому, що не будуть досліджуватися докази.

Вважає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази його винуватості.

Також, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що розгляд провадження без дослідження доказів це несправедливо по відношенню до нього, оскільки у такому випадку не дотримується принцип змагальності сторін.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу із вказаних у ній підстав, натомість заперечував проти задоволення всіх інших апеляційних скарг, думки представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 та цивільного позивача ОСОБА_11 , які вважали вирок місцевого суду щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 законним та обґрунтованим, але заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , думки адвоката ОСОБА_9 та обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхні та їхнього захисника апеляційні скарги, натомість заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів апеляційного суду вбачає, що при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції в цілому дотримався цих вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до змісту вироку суду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнали свою вину та погодились на спрощений порядок розгляду даного кримінального провадження. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Проте, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, сторона захисту оспорює висновки місцевого суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обох обвинувачених.

Колегія суддів апеляційного суду, прослухавши звукозапис судового засідання місцевого суду встановила, що на файлі 1547, починаючи з 33 хвилини 23 секунди міститься відтворюваний звукозапис, з якого чути, що суддя місцевого суду, починаючи з обвинуваченого ОСОБА_7 з`ясовує чи обвинувачені визнають свою вину, роз`яснює право відмовитись від дачі показів і, що це не буде судом розцінено як незадовільна їхня поведінка, з`ясовує порядок дослідження доказів у даному провадженні.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину визнали, від дачі показів відмовились, із запропонованим прокурором спрощеним порядком розгляду провадження погодились, при цьому судом було роз`яснено, що у такому випадку обвинувачені будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Більш того на запитання головуючої про те, чи розуміють вони, що, таким чином, вони визнають всі обставини, зазначені в обвинувальному акті обвинувачені дали стверджувальні відповіді.

Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що він все усвідомлює, зокрема «усвідомлюю у повному здравії».

Крім того, захисник ОСОБА_9 будучи професійним захисником - адвокатом, який у даному провадженні здійснює професійний захист інтересів обох обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , також зазначив, що не заперечує проти спрощеного порядку розгляду вказаного кримінального провадження.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що професійний захисник - адвокат не може не знати або не розуміти наслідків, передбачених спрощеним порядком розгляду провадження, передбаченим ч.3 ст.349 КПК України, які, (наслідки цього розгляду), до того ж були належним чином роз`яснені.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що сторона захисту не може на законних підставах оскаржувати фактичні обставини провадження та доведеність вини обох обвинувачених.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції досліджувались докази надані стороною обвинувачення на підтвердження обставин вчинення кримінальних правопорушень, зазначених в обвинувальному акті.

Так, потерпілий ОСОБА_13 надав покази про те, що він підтверджує всі обставини, зазначені в обвинувальному акті, вказавши, що вони відповідають дійсності та показав, що восени 2020 року під час його перебування у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», ОСОБА_7 , а за його відсутності ОСОБА_8 вимагали у нього грошові кошти, які він нібито був комусь винен. На його прохання, його матір`ю були перераховані обвинуваченим кошти кількома платежами.

Крім того, судом першої інстанції досліджені письмові матеріали провадження, які характеризують особи обвинувачених, а також письмові докази щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, накладення арешту на майно та щодо вартості витрат на проведення судових експертиз і з урахуванням цього судом першої інстанції прийнято рішення про доведеність винуватості обох обвинувачених у інкримінованих їм злочинних діяннях, і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також самих обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що вирок у даному кримінальному провадженні є незаконний та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема порушеннями вимог ч.3 ст.349 КПК України та, що місцевий суд не встановив обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України до задоволення не підлягають та спростовуються висновками місцевого суду, які підтверджені при апеляційному перегляді вказаного вироку і з якими також погоджується суд апеляційної інстанції.

Що стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалення нового вироку, яким необхідно збільшити призначене покарання, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких (ч. 2 ст. 189 КК України) та особливо тяжких (ч. 2 ст. 255-1 КК України) злочинів; позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 255-1 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, визначити остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений та захисник просили суд призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, потерпілий ОСОБА_13 та його представник - адвокат ОСОБА_10 підтримали позицію прокурора); відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини); особу обвинуваченого, який має молодий вік; є раніше судимим; неодружений; утриманців у розумінні закону не має; є непрацюючим; суспільно корисною працею не займається; адміністрацією ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» характеризується негативно; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; наявністю пом`якшуючої обставини - визнання вини, відсутністю обтяжуючих обставин, враховуючи, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України: форму вини (прямий умисел); мотив і мету (корисливий мотив, мета - збагачення за рахунок чужого майна та чужих грошових коштів), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (завдання матеріальної шкоди цивільному позивачу); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України: форму вини (прямий умисел); мотив і мету (встановлення та поширення злочинного впливу на осіб, які утримуються в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», контроль за дотриманням загально-визначених на території України правил поведінки серед осіб, які утримуються в даній установі), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції було призначене достатнє покарання для його виправлення.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень (злочинів), не зменшує їхню суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

Згідно обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.

Між тим, статтею 34 КК України визначено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Відтак, суд вважав, що обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив, що має місце відносно статті 255-1 КК України, однак, з огляду на вказівку про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, в обвинувальному акті, суд не взяв до уваги рецидив як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 255-1 КК України вчинені після постановлення попереднього вироку - Монастирищенського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2018 року, який залишено без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року, яким ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, то місцевим судом обґрунтовано за правилами частини п`ятої статті 71 КК України та ст. 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належним чином врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких (ч. 2 ст. 189 КК України) та особливо тяжких (ч. 2 ст. 255-1 КК України) злочинів; позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 189 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 255-1 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити йому покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, визначити остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений та захисник просили суд призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 14 років 2 місяців позбавлення волі; потерпілий ОСОБА_13 та його представник - адвокат ОСОБА_10 підтримали позицію прокурора); відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини); особу обвинуваченого, який має молодий вік; є раніше судимим; неодружений (розлучений); утриманців у розумінні закону не має; є непрацюючим; суспільно корисною працею не займається; адміністрацією ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» характеризується негативно; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; наявністю пом`якшуючої обставини - визнання вини, наявністю обтяжуючої обставини - рецидив, по відношенню до ст. 255-1 КК України, враховуючи, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України: форму вини (прямий умисел); мотив і мету (корисливий мотив, мета - збагачення за рахунок чужого майна та чужих грошових коштів), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (завдання матеріальної шкоди цивільному позивачу); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України: форму вини (прямий умисел); мотив і мету (встановлення та поширення злочинного впливу на осіб, які утримуються в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор», контроль за дотриманням загально-визначених на території України правил поведінки серед осіб, які утримуються в даній установі), стадію вчинення (закінчене кримінальне правопорушення), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції було призначене достатнє покарання для його виправлення.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєних кримінальних правопорушень (злочинів), не зменшує їхню суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом і з таким висновком повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, оскільки обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 255-1 КК України вчинені після постановлення попереднього вироку - Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року, який вироком Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року, скасовано в частині засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.289 КК України та засуджено його за ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_8 був засуджений за ч.1 ст.185, ч.3 ст.146, ч.2 ст.289, п.4, п.9 ч.2 ст.115 КК України до остаточного покарання у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, то місцевим судом обґрунтовано за правилами частини п`ятої статті 71 КК України та ст. 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю вироків.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що вироком Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_8 зараховано у термін відбутого ним покарання період попереднього ув`язнення з 06.07.2015 до 14.01.2021 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 /два/ дні позбавлення волі.

А тому твердження викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що вимоги ч. 5 ст. 71 КК України судом першої інстанції виконані не були, оскільки покарання за вироками Черкаського районного суду Черкаської області від 09 січня 2020 року та Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року не знайшло свого відображення в призначеному остаточному покаранні за сукупністю вироків за вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189 та ч. 2 ст. 255-1 КК України до задоволення не підлягають, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при призначенні покарання вказані вимоги закону судом першої інстанції були виконані, оскільки до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднав невідбуту частини покарання за попереднім вироком.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 з урахуванням терміну відбутого ним покарання як періоду попереднього ув`язнення з 06.07.2015 до 14.01.2021 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 /два/ дні позбавлення волі відбув майже все призначене йому покарання 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі, а тому часткове приєднання до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, на думку колегії суддів апеляційного суду, як і на думку суду першої інстанції перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних кримінальних правопорушень (злочинів) і особами винних, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених, а також для попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За таких обставин апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 16 червня 2022 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишити без змін.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту його проголошення апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у той самий строк з дня вручення їм копії вироку.

Головуючий:

Судді:

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...