ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3626/22 Номер провадження 11-кп/814/1145/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою з доповненнями засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого в даному провадженні

01 червня 2017 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що поведінка засудженого була нестабільною протягом усього строку відбування покарання, а тому він не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що він за час відбування покарання має 12 заохочень, 2 стягнення, які зняті й погашені, працював, навчався в училищі та отримав професію, достроково сплатив стягнутий з нього за вироком суду позов на суму 703 гривні.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 01 червня 2017 року Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили (03 липня 2017 року) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 25 лютого 2017 року приблизно о 22 годині, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 у стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин умисно наніс множинні удари руками, ногами в обличчя й тулуб ОСОБА_8 , після чого завдав ОСОБА_8 ще 6 ударів ножем у обличчя, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 26 лютого 2017 року, кінець цього строку 19 жовтня 2023 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_7 , що не оспорюється ніким з учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 26 лютого 2017 року, за час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» характеризувався задовільно, стягнень і заохочень не мав.

З 11 липня 2017 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де 2 рази отримував стягнення у вигляді попередження та догани за зберігання заборонених предметів, має 12 заохочень, працевлаштований у бригаді з виконання господарських робіт в установі, бере участь у заходах, які проводяться в установі, сплатив стягнуті з нього за вироком суду в порядку виконавчого провадження процесуальні витрати в сумі 703 гривні 68 копійок, визнає винуватість у вчиненому злочині, що підтверджується даними характеристики ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», матеріалів про заохочення, стягнення, працевлаштування й заборгованості засудженого.

При цьому, процес порівняно сталого отримання ОСОБА_7 заохочень без стягнень почав здійснюватися з 15 липня 2020 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 26 лютого 2017 року, тобто такий процес мав місце не протягом усього строку відбування покарання, а ближче до періоду часу, пов`язаного з виникненням передумов для вирішення питання про його умовно-дострокове звільнення.

Зазначене узгоджується з тим, що за рішеннями комісії виправної колонії від 13 травня 2020 року та 14 липня 2021 року було неодноразово відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо засудженого положень ст.ст.82 та 81 КК України через відсутність необхідного процесу виправлення останнього.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в процесі виправлення ОСОБА_7 наявні певні позитивні тенденції, однак його поведінка не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною. Усупереч доводам апеляційної скарги, в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання.

Окрім того, ОСОБА_9 раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, однак належних висновків для себе не зробив, що свідчить про недієвість застосування до нього заходів звільнення від відбування покарання.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави вважати про досягнення ОСОБА_7 необхідного ступеню виправлення, що підтверджувало би про необхідність застосування положень ст.81 КК України.

Так, доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, що полягає у тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_7 строк покарання й узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним та невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено вироком суду.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4