КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року, -

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,
перекладача

ОСОБА_11 С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 рокута постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на поруки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року, обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 40 діб, до 13 грудня 2022 року включно.

Таке рішення суд мотивував з урахуванням даних про обвинувачених, в їх сукупності, а також конкретних обставин кримінального провадження та дійшов висновку про існування ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, також суд не знайшов підстав для застосування до обвинувачених іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

За доводами апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , які є майже аналогічними за змістом, апелянт вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України та з порушенням права на захист.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки викладені у ній висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Вказує на те, що всі свідки допитані, письмові докази - досліджені, тому ризики, передбачені п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не існують.

На думку захисника, ризик переховування від суду нівельований тим, що обвинувачені самі ініціюють, щоб проводити максимум часу в суді для швидкого закінчення судового слідства.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 до взяття під варту офіційно працював, має сталі соціальні зв`язки, дружину, офіційне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має виключно позитивні характеристики, має нагороди за участь в бойових діях в Другій Карабаській війні.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , то захисник також вказує на те, що він раніше не судимий.

Захисник вважає, що докази, на яких ґрунтуються підозри ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є недопустимими.

Поряд з цим, апелянт зазначає, що судом були істотно порушені вимоги КПК України, оскільки обвинуваченим не було вручено клопотання про продовження строків тримання під вартою на азербайджанській мові.

Також захисник звертає увагу на те, що громадяни України заявили обґрунтовані клопотання про взяття ОСОБА_7 на поруки, що надає достатні підстави для зміни йому запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_10 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційних скарг заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суд встановив, що наявний ризик, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, додані стороною обвинувачення докази та відсутності обставин, які б вказували на зменшення або зникнення такого ризику, тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, також суд не знайшов підстав для застосування до обвинувачених інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування ризику переховування обвинувачених від суду, що, як вважає апелянт, свідчить про його необґрунтованість, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні ризиків кримінальний процесуальний закон не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза будь-яким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суд обґрунтував існування наведеного ризику.

При цьому апеляційний суд зазначає, що не бере до уваги доводи захисника про відсутність у обвинувачених обґрунтованої підозри, про непричетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до інкримінованих їм кримінальних правопорушень, щодо недопустимості наявних в матеріалах справи доказів, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.

При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи захисника про те, ризик переховування від суду нівельований тим, що обвинувачені самі ініціюють, щоб проводити максимум часу в суді для швидкого закінчення судового слідства, оскільки така обставина жодним чином не виключає можливість обвинувачених, у разі перебування на свободі, переховуватися від суду.

Щодо посилань захисника на характеризуючі дані обвинувачених, зокрема, їх несудимість, наявність місць проживання в Україні, та позитивних характеристик, то вони не можуть слугувати обставинами, які б спростовували ризик, на який посилається суд в ухвалі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбаченіст. 176 КПК України, в тому числі і особиста порука, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 13 грудня 2022 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4