Справа № 308/1220/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді матеріали кримінального провадження за № 0000728 від 11.12.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Берегове, Берегівського району Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не одруженого, не грамотного, тимчасово непрацюючого, раніше судимого вироком: Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2021 року за ст. 185 ч. 3 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 (три) роки; Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

10 грудня 2021 року близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прибули у село Дубрівка Середнянської територіальної громади Ужгородського району Закарпатська область з метою придбання плоду горіхів. Прибувши до подвір`я житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зустріли ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час спілкування ОСОБА_7 з останньою про можливе придбання плоду горіхів, а саме 10 грудня 2021 року близько 11 години 10 хвилин, ОСОБА_4 , скориставшись втратою пильності ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, маючи непогашену судимість згідно з вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 червня 2021 рок у справі № 301/2520/20 за скоєння злочинів, передбачених ч. З ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України, тобто діючи повторно, прагнучи задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом та метою, реалізовуючи раптово виниклий умисел, який не був відомий ОСОБА_7 , спрямований на крадіжку, вважаючи, що робить це непомітно для потерпілого та інших осіб, тобто діючи таємно, перебуваючи на подвір`ї домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом відчинення вхідних дверей потрапив до будинку за вищевказаною адресою, тобто проник у житло, де, пробравшись до вітальної кімнати, у шухляді шафи виявив скляну банку, звідки незаконно, безоплатно та поза волею власника вилучив належні потерплій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , грошові кошти в сумі 1400 євро та 2600 доларів США, тобто викрав чуже майно, після чого залишив вищевказаний будинок, та разом із ОСОБА_7 покинув місце події, чим отримав змогу розпорядитися викраденим майном. Вищевказаними діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1400 євро та 2600 доларів США.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та поєднана з проникненням у житло.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 на її користь матеріальної шкоди у сумі 104220,00 гривень та 10000,00 гривень моральної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що в грудні 2021 року він разом із ОСОБА_7 були в селі Дубрівка де пропонували людям продати горіхи. Вони зайшли у двір де ОСОБА_7 пропонував жінці продати горіхи, а він в той час зайшов непомітно до будинку, де із шухляди, із скляної банки викрав гроші в сумі 1400 євро та 2600 доларів. Про те, що він викрав гроші ОСОБА_7 не знав. В скоєному злочині розкаюється, засуджує свої злочинні дії. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 визнає повністю.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить щире каяття, визнання своєї вини.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім цього суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів, та особу обвинуваченого ОСОБА_4 , яка на обліку в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, та наявність обставин, що пом`якшують покарання та обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , всі пом`якшуючі та обтяжуючи обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Крім цього враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин під час випробування за вироком Іршавського районного суду від 07.06.2021 року та до постановлення вироку Іршавського районного суду від 07.10.2022 року, яким враховано вирок Іршавського районного суду від 07.06.2021 року, та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 2 місяця позбавлення волі.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні мас право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Щодо позову потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_4 на свою користь матеріальної шкоди та моральної шкоди.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив крадіжку грошових коштів із помешкання потерпілої ОСОБА_9 у сумі 1400 євро та 2600 доларів США, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на визначені суми. Частина грошей була повернута потерпілій. ОСОБА_4 цивільний позов визнав в повному обсязі.

Таким чином, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 зазнала душевних страждань внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 . З огляду на викладене суд вважає, що позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 10000 гривень на її користь підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 104220,00 гривень у відшкодування матеріальної шкоди суд вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки розмір викрадених грошей встановлено під час розгляду та доведено, що саме діями ОСОБА_4 потерпілій спричинено таку матеріальну шкоду.

Щодо застави, внесеної заставодавцем ОСОБА_5 , у розмірі 49620 гривень за ОСОБА_4 слід зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Так, 07.02.2022 року в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави та будучи особисто присутнім 07.02.2022 року ОСОБА_4 в судовому засіданні та будучи повідомленим про наступне судове засідання 22.02.2022 року на 10-00 годину ОСОБА_4 22.02.2022 року в судове засідання не з`явився, про причини відсутності не повідомив. Твердження адвоката обвинуваченого ОСОБА_5 про хворобу ОСОБА_4 є голослівним та не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Крім того ОСОБА_4 не з`явився в судові засідання 06.04.2022 року, 26.05.2022 року, 01.07.2022 року, 29.07.2022 року та 29.07.2022 року був оголошений в розшук. З огляду на викладене суд вважає, що заставу слід звернути в дохід держави а клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення застави залишити без задоволення.

Питання по речових доказах вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Матеріали кримінального провадження містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертиз, тому вони підлягають стягненню з обвинуваченої у відповідності до ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 07.10.2022 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 94220,00 (дев`яносто чотири тисячі двісті двадцять) гривень та у відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

Арешт накладений на: транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21011», бежевого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 ; грошові кошти в сумі 300 доларів США купюрам по 100 доларів США кожна з серійними номерами: LC34103339B, HF00321548C, LL4551227I; транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21011», блакитного кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_2 » скасувати.

Речові докази у вигляді: транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21011», бежевого кольору з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному майданчику ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику або іншій уповноваженій особі; грошові кошти в сумі 300 доларів США купюрам по 100 доларів США кожна з серійними номерами: LC34103339B, HF00321548C, LL4551227I, які повернуті потерпілій ОСОБА_8 залишити у її власності; транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «21011», блакитного кольору з державним номерним знаком « НОМЕР_2 », який зберігається на спеціальному майданчику ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області повернути власнику або іншій уповноваженій особі; 2 відрізки клейкої стрічки з слідами папілярних ліній, що упаковані в спец пакет №2987564 та зберігаються в камері схову речових доказів знищити.

Заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_5 , у розмірі 49620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) гривень за ОСОБА_10 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2022 року по справі 308/1220/22 згідно квитанції № від 15.02.2022 року звернути в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення Закарпатським НДЕКЦ МВС України дактилоскопічної експертизи № СЕ/19/107-21/11071-Д від 29.12.2021 року у сумі 686 грн. 48 коп.

Вирок може бути оскаржений, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1