ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/770/23 Справа № 220/453/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 грудня 2022 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому за ч.2 ст.402 КК України.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 грудня 2022 року обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.02.2023 року з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 208000 грн., за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.402 КК України. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.402 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а також, що існують ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати в частині обрання обвинуваченому запобіжного заходу, відмовити прокурору в задоволенні клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що ухвала суду незаконна та необґрунтована, зазначені в ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що прокурором в клопотанні не зазначено вагомих підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк. Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом. Окрім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Суд, вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу. Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання прокурора зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не дотримані.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом не наведено переконливих доводів на користь того, що існують ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на положення чинного кримінального процесуального законодавства, загальною підставою для застосування будь-якого заходу примусу, у тому числі й запобіжного заходу, є фактичні дані, які свідчать про неналежну поведінку субєкта кримінального процесу чи можливість даної поведінки.

При цьому, переконання щодо можливості неналежної поведінки особи, до якої застосовується запобіжний захід, повинно ґрунтуватись на даних, які свідчать про реальний намір такої особи вчинити дії, для попередження яких застосовується запобіжний захід.

Так, судом першої інстанції не враховано проміжок часу з моменту реєстрації кримінального провадження та датою підготовчого засідання, тобто з 12.08.2022 р. по 12.12.2022 р., який є цілком значним, під час якого ОСОБА_8 не продемонстрував жодних намірів щодо переховування від органу досудового розслідування та суду, сумлінно виконував зазначені у КПК процесуальні обов`язки.

Судом першої інстанції також не враховано, що в період часу з 10.11.2022 р. по 12.12.2022 р. через об`єктивні причини, які унеможливлювали проведення підготовчого судового засідання, обвинувачений кожного разу своєчасно прибував до судів на території м. Києва, які були вказані в ухвалах суду для проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

При цьому, відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Штегмюллер проти Австрії" вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Окрім цього, ОСОБА_8 з моменту реєстрації кримінального провадження по дату підготовчого судового засідання, тобто з 12.08.2022 р. по 12.12.2022 р. знаходився у пункті дислокації військової частини разом з іншими військовослужбовцями, зокрема й із свідками по справі. При цьому, прокурором не доведено, що обвинувачений будь-яким чином вчиняв спроби впливати на свідків задля зміни показань останніх.

До цього ж, апеляційний суд зважає на практику ЄСПЛ, де йдеться про те, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Отже, будь-яких доказів тому, що на протязі вказаного часу ОСОБА_8 , вчиняв спроби переховування від органів досудового розслідування, впливу на свідків у кримінальному провадженні, ухилявся від проходження військової служби, повторно вчиняв кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби або доказів, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинити обвинуваченим відповідних дій, в клопотанні не наведено та з долучених до нього матеріалів не вбачається, а також не доведено прокурором під час розгляду клопотання.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, має позитивну характеристику за місцем проходження служби у лавах Національної гвардії України, має нагороди за високі спортивні досягнення, а також те, що в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування та суду, перешкоджав кримінальному провадженню, зокрема здійснював незаконний вплив на свідків, в цьому кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що судом безпідставно обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з огляду на відсутність належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, а також те, що застосування запобіжних заходів є правом суду, а не обов`язком, враховуючи фактичну поведінку обвинуваченого, який від органу досудового розслідування не переховувався на виклики слідчого та суду з`являвся, не чинив перешкод кримінальному провадженню, апеляційний суд доходить висновку про можливість не обирати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Оскільки обставин необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження не має, тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та відмовити прокурору в задоволенні клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404-407,422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 грудня 2022 року відносно ОСОБА_8 в частині застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 відмовити.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в порядку ч.5 ст.202 КПК України.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді