Справа № 309/5298/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді контрольне провадження 11-кп/4806/1/23 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 21.12.2022.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, до 21.02.2022, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, непрацюючого, з повною середньою освітою, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Цією ж ухвалою на обвинуваченого ОСОБА_7 покладено обов`язки: цілодобово не залишати місце постійного проживання: будинок АДРЕСА_1 ; прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; зобов`язано ОСОБА_7 невідкладно прибути до місця свого проживання: в будинок АДРЕСА_1 .

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Хустського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості про яке 21.02.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000167.

Під час підготовчого судового засідання прокурор подала клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, суд першої інстанції вказав на те, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 глави 4 КПК України, свідчать про обґрунтованість підозри обвинуваченого, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення. Також суд першої інстанції врахував, що всі свідки та потерпілі в даному кримінальному провадженні ще не допитані, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином,

-2-

за вчинення якого, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, отже обставини регламентовані п. 1, 3 ч. 1 ст. 177, п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними. Також суд прийняв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував під вартою з 31.08.2018 по 22.02.2019, після чого утримувався у психіатричному закладі до 23.11.2022, тобто перебував в умовах ізоляції від суспільства тривалий час. Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає зі своїми батьками, тобто має певні соціальні зв`язки, раніше не судимий, за час розгляду кримінального провадження до суду не надано доказів про наявність в обвинуваченого негативної репутації. Також суд врахував стан здоров`я обвинуваченого, який тривалий час лікувався у психіатричному закладі і наразі стоїть на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F.99 та з рекомендованим відвідуванням психіатра 1 раз в місяць. Враховуючи вищенаведене, а також те, що прокурором не доведено наявність доказів того, що до обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, суд першої інстанції вирішив у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду від 21.12.2022 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб. Суд не врахував, що на даний час розгляд обвинувального акту розпочинається з підготовчого судового засідання, де судове слідство буде проведено в повному обсязі (з викликом свідків, експертів) на яких обвинувачений може впливати, а як наслідок усвідомивши неминучість покарання перебуваючи на волі з метою переховування від суду може виїхати за межі України, оскільки має на утриманні батька-інваліда 2 групи і відповідно має право для виїзду за кордон, чим самим може ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів не дозволить запобігти цим ризикам. Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , оскільки підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого, тому наявна необхідність у обранні такої міри запобіжного заходу. Висновок суду про те, що ОСОБА_7 стоїть на обліку у психіатра, не може слугувати однією з підстав для відмови в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки жодного медикаментозного лікування обвинуваченому не призначено та відповідних застережень про те, що останній не може утримуватися в умовах ізоляції не встановлено. З метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків чи у будь-який інший спосіб перешкоджанню кримінальному провадженню, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки менш суворий, а саме домашній арешт, не може запобігти вищевказаним ризикам.

Матеріали контрольного провадження розглядаються за відсутності сторін кримінального провадження, неявка яких, з огляду на положення ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується те, що сторони кримінального провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання; будь-яких клопотань про відкладення його розгляду на інший термін та даних про поважність причин їх неявки до апеляційного суду не подавали.

-3-

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 підлягає закриттю з таких підстав.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Положення частини другої статті 392 щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті. Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 422-1 визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів контрольного провадження, прокурор Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За результатами розгляду клопотання судом першої інстанції прийнято оскаржуване судове рішення - ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора та застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

За змістом ч. 2 ст. 392 та ст. 422-1 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, що свідчить про те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості оскарження рішення суду про відмову в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із застосуванням щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вищенаведене свідчить про те, що ухвала суду про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відповідно до положень ч. 2 ст. 392 та ст. 422-1 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, а відтак прокурором Хустської окружної прокуратури оскаржено ухвалу суду, яка не підлягає окремому оскарженню.

-4-

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України у разі, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що КПК України не передбачає, яке саме рішення має постановити апеляційний суд у випадку відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення суду, слідчого судді, яке не підлягає оскарженню, колегія суддів керується ч. 6 ст. 9 КПК України, а також висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, які згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 (зі змінами та доповненнями) є обов`язковими та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 755/10061/18, провадження № 51-1588км19 ) та в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.02.2019 (справа № 569/17036/118), рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 22.12.2022, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, в тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність і не призведе до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Приймаючи рішення про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів бере до уваги те, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Керуючись ст. 392, 399, 403, 405, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційне провадження 11-кп/4806/1/23 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 22.12.2022, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000167, внесеному 21.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та обрано щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 21.02.2023 включно,- закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді