Справа № 141/182/17
Провадження №1-кп/132/7/23
Вирок

Іменем України

"09" січня 2023 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі колегії суддів:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000344 від 21жовтня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Прибережне Оратівського району Вінницької області, громадянина України, неодруженого, до моменту затримання працював водієм ТОВ «Агробуд» (1), освіта середня, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України

за участю прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

захисників обвинуваченого - адвокатів: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановив:

20 жовтня 2016 року близько 22 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, протиправно, незаконно, без будь-якого дозволу власника, переслідуючи злочинний умисел, направлений на порушення конституційного права громадянина на недоторканість житла, не маючи на це жодних законних підстав, всупереч волі законного володільця, підійшов до житлового будинку, по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і встановивши, що вхідні двері замкнені, послідовно продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення до житла особи, усвідомлюючи, що порушує його недоторканність, долаючи перешкоду, шляхом застосування фізичної сили рук шляхом відкриття вікна, проник всередину приміщення будинку, чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, де відразу і був виявлений потерпілою ОСОБА_15 .

В подальшому, перебуваючи всередині житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме кімнаті, де відпочивала ОСОБА_15 , усвідомлюючи, що перебуває у будинку проти волі власника, яка виявивши незаконне проникнення до житла, стала наближатися в його напрямку, небажаючи викриття, у цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_15 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що потерпіла є особою похилого віку та не може чинити йому належний опір, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючи ними та передбачаючи настання наслідків у виді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, наніс їй множинні удари кулаками рук та ногами в область голови та грудей, від яких ОСОБА_15 померла на місці події, а ОСОБА_7 через вхідні двері з місця вчинення злочину зник.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №150 від 28.11.2016 та додаткової комісійної судово-медичної експертизи №72-К від 10.11.2022 в результаті злочинних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: садна в лобній ділянці голови, в ділянках підборіддя, на передній поверхні шиї в нижньому відділі, в ділянці лівого плечового суглобу по передній та задній поверхні, в ділянці правого ліктьового суглобу; синці в ділянці лівої щоки, синці в ділянці правої щоки, в ділянках верхнього та нижнього повік лівого ока, кута нижньої щелепи справа, в ділянці нижньої щелепи зліва, по передній поверхні шиї в нижньому відділі; синці на передній поверхні грудної клітки справа в верхньому відділі, на фоні якого садна, синці в ділянці лівої ключиці, синець на внутрішній поверхні правого плеча в верхній третині, по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, в ділянці лівої ліктьової ямки, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині, правого стегна; перелом грудини в 1-у міжребір`ї з крововиливами в м`які тканини та м`язи; точкові крововиливи під легеневою плеврою; множинні переломи ребер з крововиливами в м`які тканини і м`язи: справа - 2,3 ребер по середньо-підпаховій лінії та 4,5,6,7 по середньо-ключичній лінії; зліва - 2,3,4,5,6,7,10 по середньо-ключичній лінії, 8 ребра по середньо-підпаховій лінії, 9 ребра по задньо-підпаховій лінії. Всі вони являються прижиттєвими, виникли незадовго до настання смерті.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 є травматичний шок, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась множинними подвійними двобічними переломами ребер та перелом грудини, які є небезпечними для життя в момент їх виникнення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_15 настала через певний проміжок часу зумовлений наростанням загрозливих для життя явищ (травматичний шок), який може вимірюватися хвилинами - кількома годинами, після отримання травми грудної клітки, яка стоїть в безпосередньому причинному зв`язку зі смертю.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в процесі якого, з корисливих мотивів вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме у тому, що він 20 жовтня 2016 року близько 22 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи біля домогосподарства АДРЕСА_1 , де проживала ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про наявність матеріальних цінностей у потерпілої, не маючи іншого джерела для свого існування, вирішив вчинити відносно неї розбійний напад з метою заволодіння її майном та грошовими коштами.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаного із насильством небезпечним для її життя, ОСОБА_7 підійшов до вікна будинку ОСОБА_15 , через яке проник всередину.

Перебуваючи в будинку, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_15 , яка піднялася з ліжка та, усвідомлюючи, що вона є особою похилого віку та не може чинити йому належний опір, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою встановлення місця знаходження грошових коштів належних останній, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя потерпілої, умисно наніс їй множинні удари кулаками рук та ногами в область голови та грудей, від яких ОСОБА_15 померла на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №150 від 28.11.2016 ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітки справа, лівої ключиці, правого та лівого плеча, лівої ліктьової ямки, лівого та правого стегна; саден в ділянці обличчя, шиї, лівого плечового суглобу; перелому грудини в ділянці 1-го міжребір`я; множинних двобічних прямих переломів ребер, які ускладнились травматичним шоком, являються небезпечними для життя в момент їх виникнення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 є травматичний шок, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась множинними подвійними двобічними переломами ребер та перелом грудини.

У подальшому ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця після обшуку будинку ОСОБА_15 , заволодів належними їй речами, а саме: мобільним телефоном марки «Nokia 1101», відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №193 від 16.02.2017 вартістю 150 грн, сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , вартістю 20 грн та грошовими коштами у сумі 300 грн, а всього майна на загальну суму 470 грн, після чого залишив місце події, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Крім того, 20.10.2016 близько 22 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи біля домогосподарства АДРЕСА_1 , де проживала ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про наявність матеріальних цінностей у потерпілої, не маючи іншого джерела для свого існування, вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 з метою заволодіння її майном та грошовими коштами.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілої з корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшов до вікна будинку ОСОБА_15 , через яке проник всередину.

Перебуваючи в будинку, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_15 , яка піднялася з ліжка та, діючи з корисливих спонукань, маючи умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та можливість настання наслідків у вигляді смерті потерпілої та бажаючи цього, знаючи що потерпіла є особою похилого віку та не може чинити йому належного опору, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя потерпілої, умисно наніс їй множинні удари кулаками рук та ногами в область голови та грудей, від яких ОСОБА_15 померла на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №150 від 28.11.2016 ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітки справа, лівої ключиці, правого та лівого плеча, лівої ліктьової ямки, лівого та правого стегна; саден в ділянці обличчя, шиї, лівого плечового суглобу; перелому грудини в ділянці 1-го міжребір`я; множинних двобічних прямих переломів ребер, які ускладнились травматичним шоком, являються небезпечними для життя в момент їх виникнення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 є травматичний шок, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась множинними подвійними двобічними переломами ребер та перелом грудини.

У подальшому ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця після обшуку будинку ОСОБА_15 заволодів належними їй речами, а саме: мобільним телефоном марки «Nokia 1101», відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №193 від 16.02.2017 вартістю 150 грн, сім-карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , вартістю 20 грн та грошовими коштами у сумі 300 грн, а всього майна на загальну суму 470 грн, після чого залишив місце події, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 , не заперечуючи факту проникнення через вікно в будинок потерпілої і нанесення їй тілесних ушкоджень, вину в інкримінованих йому злочинах, не визнав. Пояснив, що жодного корисливого мотиву, вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_15 , а також умислу на заподіяння смерті останній у нього не було.

Пояснив, що події відбувалися 20.10.2016. Цього дня на роботі він зустрівся із своїм колегою ОСОБА_16 , з яким після 17 год пішли додому. Дорогою випили по пляшці пива, а потім зайшли до ОСОБА_17 , де розпивали спиртні напої з приводу народження дочки ОСОБА_16 , випили біля 1 л горілки на трьох. Всього цього дня він випив біля 300 г, а тому був у нетверезому стані. Близько 21-22 год ОСОБА_16 і ОСОБА_18 його провели на вулицю, самі залишилися за місцем проживання, а він пішов додому відстань, до якого близько 2 км, таку відстань долає близько за 10 хв. З ОСОБА_15 проживають по одній вулиці, її будинок розташований на початку вулиці, а будинок його батьків, з якими він проживає, в кінці вулиці, тобто по дорозі, вулиця пряма, нікуди не потрібно звертати. Крім того, по сусідству із будинком потерпілої, знаходиться і будинок його діда й баби, у якому ніхто не проживає, він не придатний для постійного проживання, потребує ремонту, але переночувати можна.

Особисто з ОСОБА_15 не знайомий, раніше, вона проживала на іншому краю села, переїхала в цей будинок недавно.

Через перебування у стані алкогольного сп`яніння, не може згадати і пояснити чому і з якою метою через вікно проник в будинок ОСОБА_15 . Висловив припущення, що хотів переночувати і можливо переплутав будинки ОСОБА_15 з будинком його баби і діда. Ключів від будинку баби і діда у нього на той час не було. Зайшовши на подвір`я ОСОБА_15 через хвіртку, яка була відчинена, намагався зайти в будинок через вхідні двері, однак не потрапив, оскільки не мав при собі ключів, а тому проник в будинок через вікно з боку вхідних дверей, потягнувши за нього. Зусиль для відкриття вікна не докладав, воно відчинилося легко. В будинку було темно, світла не було, зовнішнє освітлення теж не працювало. Коли опинився всередині будинку, то побачив перед собою силует людини, хто це був, чоловік чи жінка, його обличчя, одягу він не розгледів. В цей час «силует» замахнувся на нього палицею, а тому з метою самозахисту, він наніс кулаком два удари в обличчя від чого ця людина впала на підлогу. Після того як ця людина впала на підлогу, він наніс їй ногою ще два чи три удари по тулубу, куди саме конкретно не пам`ятає і потім він почув вигуки «ой, ой що це робиться?», голос був жіночий. Зрозумівши, що це чужий будинок, через вхідні двері покинув будинок. На місці події загубив свою шапку. У будинку ОСОБА_15 був недовго, декілька хвилин, ні телефона, ні грошей з будинку не брав, і про їх наявність у останньої йому не було відомо. Покинувши будинок, пішов додому, куди прийшов десь біля 22 год. Ні перебуваючи в будинку, ні дорогою додому він не роздягався. Про подію нікому нічого не пояснював, був впевнений, що та особа жива. Зранку пішов на роботу.

Працівниками поліції був затриманий близько 18-19 год 21.10.2016 у будинку батьків. При затриманні у нього нічого не вилучали. Після затримання був доставлений в райвідділ поліції. В період з 21.10.2016 по 22.10.2016 перебував в райвідділі поліції. Під час перебування в поліції, поліцейські, хто саме конкретно вказати не може, чинили на нього тиск, погрожували, напоїли його, а тому він під їх диктовку писав все те, що вони йому говорили, оскільки вони обіцяли відпустити його додому. Що саме писав, не пам`ятає. Коли писав заяву працівникам поліції, то адвоката у нього не було і був забезпечений ним за призначенням лише 22.10.2016 - а саме адвокат ОСОБА_12 . Щодо наявності крові потерпілої на його шапці , трусах і на поверхні кеда на ліву ногу може пояснити це тим, що спочатку у нього працівники поліції забрали одяг (куртку, кеди, штани, кофту, труси) десь години за дві до того, як таке вилучення було оформлено шляхом його відеофіксації в присутності понятих. Спочатку повідомив, що змінний одяг йому принесли батьки, а потім що працівники поліції взяли у нього вдома одяг, щоб він переодягнувся. Не знає, одяг взяли зразу при його затриманні, чи приїхали другий раз. Для фіксації вилучення одягу в присутності понятих, він за вказівкою працівників поліції знову переодягнувся в одяг, який було вилучено. Про тиск і погрози щодо нього з боку працівників поліції він своєму адвокату повідомляв, однак не бажав писати скарги на їх дії, вважаючи їх безрезультатними.

Щодо цивільного позову ОСОБА_14 в частині стягнення моральної шкоди позов не визнав, а матеріальну шкоду його батьки відшкодували потерпілій ОСОБА_14 , близько двох років тому, оскільки не заперечує своєї винуватості в частині проникнення до будинку і нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.

З приводу нанесення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень шкодує, готовий нести за це відповідальність.

Захисник ОСОБА_13 вважає, що вина ОСОБА_7 в інкримінованих йому злочинах не доведена, а тому він підлягає виправданню за ч. 4 ст. 187 КК України, а його дії з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України, посилаючись на таке:

-стороною обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не надано жодного доказу щодо наявності в останнього корисливого умислу на проникнення в будинок потерпілої, заволодіння таким майном під час вчинення злочину, оскільки будь-яких речей потерпілої у ОСОБА_7 вилучено не було, а висунуте обвинувачення ґрунтується виключно на явці з повинною останнього, на показаннях потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 про наявність у потерпілої мобільного телефону та грошей, які є їх припущеннями;

-не підтверджують факту викрадення мобільного телефону у потерпілої ОСОБА_21 і показання свідка ОСОБА_22 , оскільки відсутні докази, що саме ОСОБА_7 перемістив цей телефон з будинку потерпілої у місце його виявлення ОСОБА_22 ;

-покладений в основу обвинувачення протокол пред`явлення речей для впізнання потерпілою ОСОБА_14 мобільного телефону, підлягає визнанню недопустимим доказом, оскільки в судовому засіданні потерпіла пояснювала, що при проведенні слідчої дії їй для впізнання було пред`явлено лише один телефон, що є порушеннями вимог ст. 229 КПК України;

-також є недопустимим доказом явка з повинною ОСОБА_7 , оскільки з`явлення останнього із зізнанням не було добровільним, було здійснене після фактичного затримання ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні злочину;

-зазначає про недопустимість як доказу протоколу затримання ОСОБА_7 від 22 жовтня 2016 року з підстав, що часом затримання ОСОБА_7 вказано 18:00 год в приміщенні Оратівського відділу поліції і при затриманні був присутній захисник адвокат ОСОБА_12 , який з об`єктивних причин не міг в цей час знаходитися в смт. Оратів, оскільки часом видачі Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області адвокату ОСОБА_12 доручення на захист інтересів підозрюваного зазначено 18 год 48 хв год 22.10.2016;

-поза увагою органу досудового розслідування залишені ті обставини, що останнім не встановлено час настання смерті ОСОБА_15 , яка згідно показань обвинуваченого в судовому засіданні, коли він покидав будинок була живою, умислу на її вбивство він не мав, тому дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Потерпіла ОСОБА_14 суду пояснила, що 21.10.2016, п`ятниця, до неї зателефонував селищний голова і повідомив, що померла її тітка ОСОБА_15 . Оскільки тітці був 81 рік, то вона сприйняла це повідомлення за природну смерть. Тітка проживала одиноко, своїх дітей у неї не було і найближчі стосунки з тіткою підтримувала вона, оскільки інші племінники проживають далеко. Тітку вона відвідувала щотижня, востаннє в суботу за тиждень, що передував події злочину. Сама проживає в смт Оратів, за 4 км від с. Прибережне. За свої кошти закуповувала для неї продукти харчування. Крім того, за тіткою були закріплені соціальні працівники, які оплачували комунальні послуги, закуповували свіжий хліб. Кошти соціальним працівникам на ці потреби давала тітка. Яку саме пенсію отримувала тітка, їй невідомо, але невелику, десь 1100-1400 грн, а також щороку у серпні- вересні отримувала орендну плату за пай в сумі 6000 грн. Крім того ОСОБА_15 , яка недобачала, планувала робити операцію по видаленню катаракти, на що остання заощаджувала кошти, які в сумі 12000 грн зберігалися у неї ( ОСОБА_14 ), в тому числі отримані за паї. Грошей і цінностей у хаті в тітки майже не було. Напередодні подій, їй зателефонувала ОСОБА_15 і повідомила, що привезли соціальні дрова і їх необхідно порізати, і просила допомогти їй у цьому, а також повідомила, що гроші на це у неї є. Однак скільки саме у ОСОБА_15 залишалося коштів їй невідомо. Зазвичай гроші, замотані в хустинку, тітка носила в халаті в одній кишені, а в іншій носила маленький сріблястого кольору мобільний телефон «Нокіа 11», який раніше належав їй ( ОСОБА_14 ) та який вона на прохання тітки віддала їй. Телефон було придбано за 350 чи 400 грн.

Коли 21.10.2016 вона із чоловіком приїхали з Оратова в с. Прибережне за місцем проживання тітки, то біля будинку побачили багато поліцейських і до будинку слідчі їх не допустили, повідомивши, що тітка померла неприродною смертю, а тому вона з чоловіком цілий день пробули на вулиці, а ввечері мали доставити тіло тітки в м.Гайсин для проведення експертизи. Бачила, що вікно в тій кімнаті, де спала тітка, було відкрите навпіл. Це вікно закривалося на клямку зсередини і забите плівкою ззовні. Вікно було ціле, не розбите, клямка на місці. Вхідні двері були відкриті, хоча навіть у день тітка закривалася на замок і достукатися було важко. Наніч вона однозначно закривалася і через двері ззовні потрапити ніхто не міг. Потрапивши до будинку потерпіла бачила, що труп ОСОБА_15 був на підлозі, без одягу, біля голови і дверей кров. В хаті був безлад, розкидано все, бо напевне щось шукали. Після того як вона прибрала в хаті, то в будинку коштів не знайшла, лише якісь монети на підлозі. Коли підняла халат, то мобільного телефона там не було, не було його і в будинку, про що вона повідомила слідчим. На другий день дізналася, що слідчими затриманий ОСОБА_7 , а в подальшому цей мобільний телефон був відшуканий зовсім у іншої особи.

Під час додаткового допиту 04.01.2023 потерпіла ОСОБА_14 повідомила, що контактний мобільний номер телефона ОСОБА_15 був НОМЕР_1 . Також висловила припущення, що на її думку, у загиблої на той час могло бути близько 400 грн (з урахуванням необхідності оплати послуг за порізку дров і бензин).

В зв`язку з добровільним відшкодуванням матір`ю обвинуваченого 12000 грн затрат на поховання, заявлений цивільний позов підтримує лише в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 грн.

Щодо міри покарання, просить суд визначити її в рамках ст. 115 КК України згідно із законом та згодна на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за незаконне проникнення до житла.

Свідки обвинувачення ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 суду пояснили:

- ОСОБА_20 , що за покійною доглядав близько року. Знав ОСОБА_15 ще до того як вона переїхала проживати в будинок, де все трапилося. Племінниця ( ОСОБА_14 ) постійно на роботі, приїжджала раз на 1-2 тижні, а тому опікуном ОСОБА_15 був він. У той день, дати вже не пам`ятає, зранку він приїхав до ОСОБА_15 , привіз хліб. В неї все постійно було закрито, а тут хвіртка, вхідні двері і двері в кімнату відкриті. Він зайшов в сіни, пройшов далі і побачив, що ОСОБА_15 лежить без одягу. Далі він не заходив, зателефонував до цивільної дружини ОСОБА_24 , щоб вона прийшла, перевірила чи ОСОБА_15 жива. Після приходу ОСОБА_24 , викликали «швидку». По приїзду «швидкої» викликали працівників поліції. Покійну він провідував майже щодня, максимум 1-2 дні міг не приходити. Дружина ОСОБА_24 , коли він був на роботі, покійну провідувала сама. Гроші на потрібні покупки ОСОБА_15 давала сама. В хаті цінних речей і грошей не бачив, щоб вони десь лежали. Гроші завжди були у покійної, пенсію отримувала вона сама. Родичка провідувала покійну на вихідних. Крім них, покійну більше ніхто не провідував. Щоб покійна користувалася мобільним телефоном, свідок не бачив. Чи передавала ОСОБА_15 комусь гроші не знає, бо розмов з цього приводу не було. Де вона зберігала гроші, йому невідомо, діставала їх з кімнати. Чи носила при собі ОСОБА_15 кошти, зокрема в халаті, не бачив. Обходила себе сама, без сторонньої допомоги. Востаннє бачив ОСОБА_15 живою десь за день до цього. Вона постійно закривалася на клямку. Вона чула добре, бачила погано, могла впізнати людину. ОСОБА_7 проживає по одній вулиці з ОСОБА_15 , десь метрів за 300-400 від її хати. ОСОБА_7 в домоволодінні ОСОБА_15 не бачив ні разу;

- ОСОБА_24 , що трохи більше року разом з чоловіком ОСОБА_20 доглядали ОСОБА_15 . До останньої навідувалася кожен день, заходили у будь-який час, могли прийти зранку, якщо просила прийти в інший час, приходили тоді, встановленого часу не було, за потребою ходили. Проживають вони від ОСОБА_15 неподалік, близько 0,5 км. Крім них, ОСОБА_15 один раз в тиждень навідувала ОСОБА_14 . ОСОБА_15 була похилого віку, погано бачила і чула, далі подвір`я не ходила, спілкувалася з сусідкою, ні з ким не конфліктувала. Пенсію витрачала на харчі і ліки. Кошти давала їм ( ОСОБА_24 і ОСОБА_20 ), щоб вони здійснювали покупки. Чи були цінні речі - то ОСОБА_15 ніколи не говорила за них, жила скромно, дітей не було. Був у неї старенький мобільний телефон, кнопочний на два кольори: світло-сірий і темно-сірий, не пам`ятає назви, хтось їй його дав. Користувалася ним рідко. Оскільки вона не бачила, навмання набирала номер на стаціонарному телефоні. 21.10.2016 зранку ОСОБА_20 повіз ОСОБА_15 хліб. Згодом, десь о 09:30-10:00 год, чоловік зателефонував і попросив прийти подивися, бо бабка лежить без одягу посеред хати. По приходу на місце вона побачила, що ОСОБА_15 лежить без одягу посеред кімнати. Одяг був біля неї. Ніколи не бачила, щоб ОСОБА_15 була роздягнена, завжди було багато одягу на ній. Вона близько не стала підходити, стала за 1-2 м від неї, побачила, що остання не дихає, тому сказала чоловікові викликати швидку. Наскільки пам`ятає, положення тіла було на лівому боку, обличчя покрилося синявою, тіло було біле, а біля голови була калюжа крові. Зазвичай речі у ОСОБА_15 були складені акуратно, а це в хаті був безлад, замки зірвані, стаціонарний телефон вирваний. Двері, вікно в будинок відкриті, плівка, якою було забито вікно зірвана. З середини вхідні двері потерпіла навіть у день зачиняла на клямку, чи були на них пошкодження не бачила. Вони з чоловіком вийшли на вулицю, викликали швидку, поліцію. Що пропало з будинку, вона не дивилися. Востаннє ОСОБА_15 свідок з чоловіком бачили ввечері напередодні події. ОСОБА_7 із ОСОБА_15 проживають на одній вулиці, може хат через 10. Обвинуваченого у ОСОБА_15 свідок ніколи не бачила;

- ОСОБА_16 , що це було 20.10.2016, запам`ятав дату, бо цього дня у нього народилася дочка. Він із ОСОБА_7 зустрівся на роботі. Біля 17:30 год разом з ним пішли додому і дорогою зайшли до його сусіда ОСОБА_17 , який проживає з ним в одному будинку по АДРЕСА_2 на трьох випили 0,5 л горілки і десь о 20 год розійшлися по домівках. Першим пішов ОСОБА_7 , куди останній пішов і що робив, йому невідомо.

- ОСОБА_18 , що це було 20.10.2016, десь біля 17:30 год до нього прийшли ОСОБА_16 і ОСОБА_7 , з якими вони випили 0,5 л горілки, а може й більше. Всі разом вийшли на вулицю, перекурили і десь біля 20 год ОСОБА_7 пішов додому, а він із ОСОБА_16 залишилися, оскільки проживають в одному будинку. Куди пішов ОСОБА_7 йому невідомо.. Про обставини смерті ОСОБА_15 йому нічого невідомо. Остання проживала на відстані близько 1 км від його будинку, в ОСОБА_7 - близько 2 км;

- ОСОБА_22 , що він проживає в АДРЕСА_3 . Восени 2016 року, у жовтні чи листопаді, він велосипедом поїхав за межі смт. Оратів назбирати зерновідходів, куди їх висипають після очистки зерна. Від його будинку це місце знаходиться приблизно кілометрів за три. Така ж відстань і до тієї «фірми», де працював обвинувачений (про місце роботи обвинуваченого свідку повідомили працівники поліції). Він навіяв один мішок зерновідходів і відвіз їх додому та поїхав ще раз. Знову навіяв мішок і побачив 10-ти літрову каністру, яка була до половини наповнена мастилом, яку він забрав з собою. Приїхавши додому, почав переливати з каністри мастило в пластикові пляшки і з неї випав мобільний телефон «Нокіа», білого чи сірого кольору. Телефон був у неробочому стані, однак з акумуляторною батареєю і сім-картою. Він витягнув сім-карту, з метою перевірки наявності на ній коштів, вставив у свій телефон, коштів на рахунку не було. Сім-карту для користування давав своїй дочці. Так за цим телефоном його й «вирахували» працівники поліції, які забрали в нього телефон і сім-карту. Власні запчастини до телефона не використовував, лише сім-карту. Про те, що телефон і сім-карта належать бабці з с. Прибережне, йому повідомили працівники поліції.

Ці показання свідків, потерпілої, обвинуваченого в частині розвитку подій які передували проникненню та способу проникнення останнього до будинку ОСОБА_15 , не викликають сумнів в їх достовірності, оскільки вони узгоджуються між собою й іншими матеріалами справи.

Крім показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, суд дослідив і належним чином оцінив із дотриманням вимог статей 23, 94 КПК письмові докази, які надані прокурором під час судового провадження, з яких вбачається, що:

витягами з ЄРДР підтверджено внесення відомостей до останнього за № 0000344 від 21.10.2016 за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, за цим же номером щодо перекваліфікації діянь з ч. 1 ст. 115 КК на п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за № 0000062 від 13.02.2017 за ознаками ч. 4 ст. 187 КК України (т.5 а.с. 86-87, т.7 а.с.7-8);

згідно з постановою прокурора від 16.02.2017 кримінальні провадження №0000344 від 21.10.2016 та №0000062 від 13.02.2017 об`єднані в одне провадження №0000344 (т. 5 а.с. 88-89);

згідно з повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 17.02.2017 року ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_12 повідомлено про зміну раніше повідомленої 23.10.2016 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України на нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187 та п. 6 ч.2 ст. 115 КК України (т. 6 а.с. 207-211);

відповідно до заяви ОСОБА_14 від 21.10.2016 встановлено надання нею працівникам поліції дозволу на проведення огляду належного її тітці ОСОБА_15 домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 (т. 5 а.с.90);

згідно з протоколом огляду місця події від 21.10.2016 з ілюстративною таблицею та відеозаписом до нього, оглянутих в судовому засіданні, встановлено, що в присутності понятих, спеціалістів оглянуто домогосподарство належне ОСОБА_15 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Вхід в будинок здійснюється через вхідні двері з правої сторони від яких наявні два дерев`яні вікна, розміром 1х1м, у верхній частині яких прикріплено дерев`яними штапиками частини прозорої поліетиленової плівки. Вікно, яке розташоване далі від дверей, а саме ліва його частина, відчинена. Вікно механічних пошкоджень не має. На момент огляду вхідних дверей, двері знаходяться у відчиненому стані всередину будинку. На лутці з правої сторони висить металевий замок, який в зачиненому стані. За вхідними дверима розташовані сіни розміром 2,5 м х 2,5 м. З правої сторони сіней наявні дерев`яні двері, розміром 2м х 1 м блакитного кольору, які не мають пошкоджень. На відстані від нижньої частини дверей 90 см наявна металева ручка із пристроєм для замикання, металевий язик з даного пристрою знаходиться на підлозі з правої сторони порогу. За вхідними дверима сіней знаходиться прихожа кімната, розміром 3м х 3 м. На підлозі відразу за вхідними дверима прихожої кімнати виявлено два сліди взуття, які вилучені за допомогою темної дактоплівки. З прихожої кімнати знаходяться дерев`яні двері блакитного кольору, ліва половина яких має металеву ручку та металевий пристрій з металевим язиком для замикання. За вказаними дверима знаходиться спальна кімната. В даній кімнаті наявні два металевих ліжка, на яких хаотично розкиданий одяг, покривала, подушки. На дивані навпроти вхідних дверей знаходиться жіночий одяг. У кутку спальної кімнати на дерев`яних поличках виявлено пластикову картку стартового пакету № НОМЕР_2 мобільного оператора «Київстар», паперовий пакет до мобільного оператора «МТС» з номером мобільного оператора НОМЕР_3 та паперовий корінець поповнення рахунку на 40 грн для оператора «МТС» із стертим кодом. Далі на підлозі біля даних вхідних дверей виявлено слід взуття, який вилучений за допомогою дактоплівки. При огляді підлоги спальної кімнати під диваном виявлено чоловічу шапку чорного кольору. Посередині спальної кімнати на підлозі виявлено труп жінки похилого віку ОСОБА_15 . Труп без одягу, лежить на лівому боці, ноги зігнуті в колінних суглобах під кутом 90 градусів. Ліва та права рука також зігнуті в ліктьових суглобах під кутом 90 градусів. На лівій кисті руки відсутні пальці, наявні сліди обгризання. Рот трупа дещо відкритий з якого видніється рідина темно бурого кольору. Трупне заклякання добре виражене у всіх м`язах тіла. При поверхневому огляді трупа виявлено синець невизначеної форми в області нижньої щелепи; синець в області шиї, більшість в нижній частині; синець бордового кольору на правій верхній частині грудей; по одному синцю на правовому передпліччі та на лівій руці в області ліктьового суглоба. Права рука трупа поміщена до поліетиленового пакету та міцно зав`язана з метою подальшого вилучення зразків для дослідження. Біля трупа виявлено пляму червоно-бурого кольору схожу на кров, з якої відібрано зразок змиву. Біля трупа на підлозі в хаотичному стані знаходиться одяг, а саме: хустка бордового кольору, хустка блакитного кольору, шкарпетки коричневого кольору, шкарпетки сірого кольору, рейтузи чорного кольору, труси світлого кольору. У ході огляду будинку та прилеглої території біля дерев`яних лавок при вході до будинку виявлено дерев`яну палицю довжиною близько 60 см з поверхні якої вилучено змив ДНК, який поміщений до паперового конверту, опечатаний та скріплений підписами понятих. Огляд проводився у денну пору без опадів при температурі повітря + 3?С із застосуванням освітлення лампочки. У ході огляду місця події вилучено: змив речовини бурого кольору з поверхні підлоги кімнати, де був виявлений труп, який поміщений до паперового конверту; сім слідів папілярних узорів, які поміщено до експертного пакету №3099845; шматки полімерної прозорої плівки, які поміщено до двох паперових конвертів та опечатано; три відрізки чорної дактоплівки з слідами взуття, які поміщено до експертного пакету №3099846; чоловічу шапку чорного кольору, яку поміщено до паперового конверту, опечатано та скріплено підписами понятих; змив з металевої ручки вхідних дверей, запаховий слід, який поміщено до поліетиленового експертного пакету №2606478; запаховий слід з металевої ручки дверей до прихожої кімнати, який поміщено до експертного пакету №2606390; запаховий слід з металевої ручки дверей до спальної кімнати, який поміщено до експертного пакету №2606389; запаховий слід з металевої клямки, який поміщено разом із клямкою до експертного пакету №2606477; змив сліду ДНК зі стінки стільця №1, який поміщено до паперового конверту, опечатано з підписами понятих; змив сліду ДНК зі стінки стільця №2, який поміщено до паперового конверту, опечатано з підписами понятих; змив з поверхні дерев`яної палиці, який поміщено до паперового конверту, опечатано, скріплено підписами понятих; два змиви ДНК з поверхні двох гачків, які окремо поміщено до паперових конвертів, опечатано та скріплено підписами понятих; змив ДНК з карнизу, який поміщено до паперового конверту, опечатано та скріплено підписами понятих; змив ДНК з металевої клямки, який поміщено до паперового конверту, опечатано та скріплено підписами понятих; пластикову картку стартового пакету «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет «МТС» мобільного оператора НОМЕР_5 ; картку поповнення мобільного зв`язку оператора «МТС» на 40 грн (т. 5 а.с.91-127, т. 6 а.с. 115);

актом від 21.10.2021 зафіксовано факт застосування службового собаки при огляді місця події, зі схемою до нього для виявлення запахового сліду, згідно з яким, службова собака з подвір`я по АДРЕСА_4 . Прибережне повернула праворуч, по вул. Перемоги пройшла близько 100 м, повернула ліворуч, через 50 м повернула ліворуч на АДРЕСА_5 , де пройшовши близько 300 м біля покинутого житлового будинку завершила свою роботу. Слідів та речей причетних до злочину не виявлено. (т.5 а.с.140);

ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2016 (справа №127/22534/16-к) надано дозвіл на проведення огляду місця події в порядку ст. 234 КПК України у будинку та прилеглих до будинку приміщеннях (сарай, хлів, гараж, підвал) за адресою: АДРЕСА_4 , який належав на праві власності ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законного вилучення наступних об`єктів: змиву речовини бурого кольору з поверхні підлоги; семи слідів папілярних узорів; шматки полімерної прозорої плівки; трьох слідів взуття, які перенесені на відрізки чорної дактоплівки; чоловічої шапки чорного кольору; запахового сліду з металевої ручки вхідних дверей; запахового сліду з металевої ручки дверей до прихожої кімнати; запахового сліду з металевої ручки дверей до спальної кімнати; металевої клямки із запаховим слідом; змиву сліду ДНК із стільця №1; змиву сліду ДНК із стільця №2; змиву сліду ДНК з поверхні дерев`яної палиці; змиву ДНК із металевого гачка №1; змиву ДНК із гачка №2; змиву ДНК із карнизу; змиву ДНК з поверхні металевої клямки; пластикову картку стартового пакету «Київстар» НОМЕР_4 ; стартового пакету «МТС» мобільного оператора НОМЕР_5 ; картки поповнення мобільного зв`язку оператора «МТС» на 40 грн (т.5а.с.131-133);

ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2016 (справа №127/22533/16-к) накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: змив речовини бурого кольору з поверхні підлоги; сім слідів папілярних узорів; шматки полімерної прозорої плівки; три сліди взуття, які перенесені на відрізки чорної дактоплівки; чоловічу шапку чорного кольору; запаховий слід з металевої ручки вхідних дверей; запаховий слід з металевої ручки дверей до прихожої кімнати; запаховий слід з металевої ручки дверей до спальної кімнати; металеву клямку із запаховим слідом; змив сліду ДНК із стільця №1; змив сліду ДНК із стільця №2; змив сліду ДНК з поверхні дерев`яної палиці; змив ДНК із металевого гачка №1; змив ДНК із гачка №2; змив ДНК із карнизу; змив ДНК з поверхні металевої клямки; пластикову картку стартового пакету «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет «МТС» мобільного оператора НОМЕР_5 ; картку поповнення мобільного зв`язку оператора «МТС» на 40 грн; джинсові штани синього кольору; светр сірого кольору; куртку сірого кольору; труси із слідами плям бурого кольору; кеди сірого кольору (т.5 а.с.138-139);

згідно з протоколом огляду трупа від 22.10.2016 з ілюстративною таблицею до нього, розпочатому о 08 год 10 хв, завершеному о 09 год 30 хв, в присутності понятих, за участі спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_25 та в приміщенні секційної зали Гайсинського міжрайонного відділення СМЕ у ньому зафіксовано, що було проведено огляд трупа ОСОБА_15 , який рівномірно охолоджений, трупне заклякання добре виражено в усіх групах м`язів. На нижній частині сідниці та спини виявлені трупні плями синюшно-фіолетового кольору, які при натисканні зникають після чого повільно відновлюють свій колір. При зовнішньому огляді трупа виявлено синці в області нижньої щелепи зліва; в ділянці шиї справа; в ділянці лівої ключиці зліва; в області верхньої губи зліва; в області правої вилиці; в ділянці правого плеча, лівого передпліччя; відсутність усіх пальців та частини кисті лівої руки, на місці якої рана з нерівними краями. При пальпації грудної клітки у її передній частині відчутно крепітацію. В області спини виявленні множинні невеликих розмірів синці. При огляді трупа було зрізано з правої руки нігті та вилучено піднігтьовій вміст, які було поміщено в паперовий конверт, опечатаний печаткою «Для пакетів №5 Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області», скріплений підписами слідчого, понятих; у одноразовий медичний шприц з трупа відібрано 10 мл рідкої крові, який було поміщено в спецпакет №0000103, заклеєний та скріплений підписами слідчого і понятих; у марлеву серветку вилучено зразок крові ОСОБА_15 , який було поміщено в паперовий конверт, опечатаний печаткою «Для пакетів №5 Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області», скріплений підписами слідчого, понятих (т.5 а.с.141-146);

згідно з висновком експерта №150 від 28.11.2016 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітки справа, лівої ключиці, правого та лівого плеча, лівої ліктьової ямки, лівого та правого стегна; саден в ділянці обличчя, шиї, лівого плечового суглобу; перелому грудини в ділянці 1-го міжребір`я; множинних двобічних прямих переломів ребер. Ушкодження у вигляді саден та синців відносяться до легких тілесних ушкоджень відносно живих осіб. Ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась переломом грудини, множинними двобічними прямими переломами ребер, які ускладнились травматичним шоком, є небезпечними для життя в момент їх виникнення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок неодноразової дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається, що травмуючим предметом могла бути рука людини стиснута в кулак, ноги людини на яких знаходилося взуття та без нього тощо. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 є травматичний шок, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась множинними подвійними двобічними переломами ребер та перелом грудини (т.5а.с 170-172);

допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_25 , який проводив експертизу, підтвердив правильність висновків експерта №150 від 28.11.2016. При цьому зазначив, що у висновку не вказав час настання смерті ОСОБА_15 , оскільки слідчим таке питання перед експертом не ставилося, а також, що ним не дано відповідь на поставлене слідчим питання щодо давності утворення тілесних ушкоджень виявлених на трупі потерпілої. Також повідомив, що експертизу було розпочато о 09 год 30 хв 22.10.2016, що підтверджується записом у журналі ;

згідно з висновком додаткової комісійної судово-медичної експертизи №72-к, проведеної експертами КУ «Вінницьке обласне бюро судово-медичних експертиз» з 19.10.2022 по 10.11.2022 зазначено: «Згідно Висновку експерта №150 при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 26.10.2016 р. виявлено: при зовнішньому дослідженні - тілесні ушкодження: садна в лобній ділянці голови (1), в ділянках підборіддя, на передній поверхні шиї в нижньому відділі, в ділянці лівого плечового суглобу по передній та задній поверхні, в ділянці правого ліктьового суглобу, які вкриті тонкою кіркою червоного кольору, синці в ділянці лівої щоки (1), синці синюшно-багрового кольору в ділянці правої щоки (1), в ділянках верхнього та нижнього повік лівого ока (1), кута нижньої щелепи справа (1), в ділянці нижньої щелепи зліва (1),по передній поверхні шиї в нижньому відділі (1), синці синього кольору на передній поверхні грудної клітки справа в верхньому відділі (1), на фоні якого садна (3), синці в ділянці лівої ключиці (2), синець на внутрішній поверхні правого плеча в верхній третині (1), по зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині (2), в ділянці лівої ліктьової ямки (1), по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині (1), правого стегна (5). Трупне заклякання виражено добре в м`язах жувальної мускулатури, верхніх і нижніх кінцівках. Трупні плями синюшно-фіолетового відтінку, при натискуванні на них зникають і відновлюють свій колір. При внутрішньому дослідженні трупа виявлено: перелом грудини в 1-у міжребір`ї з крововиливами в м`які тканини та м`язи; точкові крововиливи під легеневою плеврою; множинні переломи ребер з крововиливами в м`які тканини і м`язи: справа - 2,3 ребер по середньо-підпаховій лінії та 4,5,6,7 по середньо-ключичній лінії; зліва - 2,3,4,5,6,7,10 по середньо-ключичній лінії, 8 ребра по середньо-підпаховій лінії, 9 ребра по задньо-підпаховій лінії. В діагнозі експертом вказано: Закрита тупа травма грудної клітки. Множинні двобічні переломи ребер. Травматичний шок. Множинні синці та садна обличчя, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок. 2. Враховуючи характеристики трупних змін, зафіксованих у «Висновку експерта» №150: «Трупне заклякання виражено добре в м`язах жувальної мускулатури, верхніх і нижніх кінцівках. Трупні плями синюшно-фіолетового відтінку, при натискуванні на них зникають і відновлюють свій колір», - експертна комісія вважає, що смерть ОСОБА_15 могла настати в термін 24-36 годин до моменту трупних явищ при розтині трупа. Більш конкретно вирішити питання стосовно часу настання смерті ОСОБА_15 за наявними даними неможливо. 3. Морфологічні особливості зазначених тілесних ушкоджень, зафіксованих у «Висновку експерта» №150, дають підставу вважати, що всі вони являються прижиттєвими, виникли незадовго до настання смерті. Смерть ОСОБА_15 настала через певний проміжок часу після отримання травми грудної клітки, яка стоїть в безпосередньому причинному зв`язку зі смертю. Цей проміжок часу зумовлений наростанням загрозливих для життя явищ (травматичний шок) та може вимірюватися хвилинами - кількома годинами. У «Висновку експерта» №150 не зафіксовано наявності посмертних тілесних ушкоджень (т.6 а.с.189-192);

згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.10.2016 з ілюстративними таблицями до нього, ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було затримано 22.10.2016 о 18:00 у присутності захисника адвоката ОСОБА_12 . Повідомлено про затримання мати ОСОБА_26 , роз`яснено його права та обов`язки. Під час затримання проведено особистий обшук в ході якого було вилучено: кеди сірого кольору, джинсові штани синього кольору, труси різнокольорові із плямами бурого кольору. Джинсові штани поміщено до пакету №004597, труси - до пакету №004595, які опечатані та скріплені підписами понятих; кеди поміщено до поліетиленового пакету та опечатано (т.6 а.с.67-73);

відповідно до постанов прокурора від 22.10.2016 про відібрання зразків для експертизи та протоколів про отримання зразків для експертизи від 22.10.2016, у ОСОБА_7 22.10.2016 в період з 18:30 по 19:25 було відібрано зразки нігтів, зразки відбитків пальців рук, зразки крові (т. 5 а.с. 163-168);

згідно з висновком експерта від 30.11.2016 №192 за результатами судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.7 (одорологічні дослідження), з етограмою собак-детекторів в аналізі запахів та ілюстративними таблицями, при порівнянні зразків запаху вилучених в ході огляду місця події 21.10.2016, а саме: з поверхні металевої ручки вхідних дверей будинку, металевої ручки дверей до прихожої кімнати, металевої ручки дверей до спальної кімнати та металевої клямки зі зразком запаху вилученого з крові підозрюваного ОСОБА_7 , в ході дослідження встановлено, що зразок запаху вилучений з крові підозрюваного ОСОБА_7 , має спільне джерело походження зі зразками запаху вилученими з поверхні металевої ручки вхідних дверей будинку, металевої ручки дверей до прихожої кімнати, металевої ручки дверей до спальної кімнати та металевої клямки (т.5 а.с.193-215);

відповідно до висновку експерта №740 від 23.01.2017 за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «молекулярно-генетичні дослідження», в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_15 (об`єкт 1) та ОСОБА_7 (об`єкт 2). На поверхні шапки (об`єкт 3) виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні шапки (об`єкт 3) є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_15 та ОСОБА_7 (т.5 а.с.217-231);

згідно з висновком експерта від 23.01.2017 №13/745 за результатами комплексної судово-імунологічної та молекулярно-генетичної експертизи 1 на поверхні трусів (об`єкти 1, 2, 3) та кедів (об`єкти 4,5) виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на поверхні трусів (об`єкти 1,3) є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_15 та ОСОБА_7 . Генетичні ознаки слідів крові та клітин, виявлених на поверхнях трусів (об`єкт 2) і кеда на ліву ногу (об`єкт 5) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_15 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_15 та в об`єктах 2,5 складає 6,18716 х 10 ???. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах зустрічається не частіше, ніж 1 з 16,2 секстильйонів (1,62х10 ??) осіб (т.5 а.с.234-249);

відповідно до висновку судової трасологічної експертизи від 01.02.2017 №88-Т слід взуття №І на відрізку дактоплівки №І, який був вилучений 21.10.2016 року під час огляду місця події за фактом виявлення трупа гр. ОСОБА_15 по АДРЕСА_4 залишений взуттям на ліву ногу, що було вилучене 22.10.2016 у гр. ОСОБА_7 , а слід взуття на відрізку дактоплівки №ІІ, залишений групою взуття, до якої належить група взуття, що було вилучене 22.10.2016 у гр. ОСОБА_7 (т.6 а.с.1-10);

згідно з висновком судово-медичної експертизи №335 від 24.11.2016 кров із трупа ОСОБА_15 відноситься до групи А з ізогемаглютининами анти -В; кров ОСОБА_7 відноситься до групи АВ (т.5 а.с.174-175);

згідно з висновком судово-медичної експертизи №336 від 24.11.2016 в плямах на ватному тампоні вушної палички (об`єкт №1), представленій для дослідження знайдено кров людини групи А з ізогемаглютинином анти -В і походження її від трупа ОСОБА_15 не виключається (т.5 а.с.177-178);

відповідно до заяви ОСОБА_14 від 04.11.2016 встановлено, що остання надала дозвіл працівникам поліції на проведення слідчого експерименту в домогосподарстві її тітки ОСОБА_15 , розташованого по АДРЕСА_4 (т.5 а.с.149);

відповідно до протоколу слідчого експерименту з доданими ілюстративною фототаблицею та відеозаписом, що відтворений у судовому засіданні, за участі підозрюваного ОСОБА_7 від 04.11.2016, який розпочато об 11 год 40 хв, закінчено о 12 год 12 хв, встановлено, що в присутності захисника, понятих та спеціаліста, підозрюваний пояснював, що 20.10.2016 в с. Прибережне він з товаришем випили по «рюмочці» і він, будучи в стані алкогольного сп`яніння, пішов додому. Дорогою, не знає з якою метою, через вікно проник в будинок бабусі і вбив останню. Коли проник в будинок, освітлення не горіло. В будинку побачив бабусю, яка хотіла його вдарити у відповідь на що він наніс їй два удари в обличчя від чого остання впала на підлогу. Коли потерпіла лежала на підлозі він наніс їй ще два удари ногою в ліву сторону грудей. Що ще робив в будинку, не пам`ятає. Будинок покинув через вхідні двері. З будинку нічого не викрадав, ні грошей, ні цінностей, ні мобільного телефону. При цьому був одягнутий в куртку, штани, шапку, взутий в кеди. В будинку загубив свою шапку. Після події пішов до себе додому. Про даний факт нікому не розповідав. Під час виїзду на місце, ОСОБА_7 показав місце пригоди, яким є належний ОСОБА_15 житловий будинок розташований по АДРЕСА_4 і продемонстрував як він шляхом відкриття вікна проник в будинок, кімнату, в якій він побачив потерпілу, яка замахнулася на нього палицею, яку тримала, як йому здається, у лівій руці. На манекені продемонстрував послідовність та місця нанесення тілесних ушкоджень: кулаком правої руки наніс два удари в обличчя від яких потерпіла впала на підлогу, а також як у лежачому положенні наніс їй ногою ще два чи три удари по тілу в область лівої половини грудей, розташування тіла під час нанесення тілесних ушкоджень. Повідомив, що крові біля потерпілої не бачив. Коли покидав будинок, то потерпіла була ще жива, оскільки «ойкала» (т.5 а.с.150-158);

відповідно до висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи №194 від 24.11.2016 ОСОБА_7 не виявляє ознак хронічного алкоголізму та наркоманії. Виявляє ознаки зловживання алкоголем. Примусового лікування не потребує (т.5 а.с.185);

згідно з висновком амбулаторної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №351 від 28.11.2016 в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння, він на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Для ОСОБА_7 притаманні такі індивідуально-психологічні особливості, як особистісна примітивність, спрощеність, екстравертованість, емоційна лабільність, формальні рамки тісні і погано переносяться, безпечність, поверховість, легковажність суджень, невисокий рівень морально-етичних якостей, споживацька життєва позиція. Відмічені характерологічні особливості могли оформити його поведінку в досліджуваний період. ОСОБА_7 не виявляє ознак підвищеної навіюваності та патологічного фантазування. В момент вчинення інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту не перебував (т. 5 а.с187-191);

відповідно до постанови слідчого від 02.02.2017 речові докази у справі, одяг ОСОБА_7 (джинсові штани, светр, куртка, труси шапка та кеди); фрагмент сухої марлевої серветки, на якій наявний зразок крові трупа ОСОБА_15 ; фрагмент сухої марлевої серветки на якій наявний зразок крові ОСОБА_7 ; запаховий слід з металевої ручки вхідних дверей, запаховий слід з металевої ручки дверей до прихожої кімнати, запаховий слід з металевої ручки спальної кімнати, металева клямка із запаховим слідом, зразок запаху ОСОБА_7 ; зрізи нігтів трупа ОСОБА_15 ; зразок крові трупа ОСОБА_15 ; зрізи нігтів підозрюваного ОСОБА_7 ; шматки полімерної плівки; три сліди взуття; сім слідів папілярних узорів; дактокарти ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 та трупа ОСОБА_15 ; змив сліду ДНК із стільця №1, змив сліду ДНК із стільця №2, змив сліду ДНК із поверхні дерев`яної палиці, змив ДНК із металевого гачка №1, змив ДНК із металевого гачка №2, змив ДНК з карнизу, змив ДНК з поверхні металевої клямки; змив речовини бурого кольору з підлоги; зразок крові трупа ОСОБА_15 ; зразок крові підозрюваного ОСОБА_7 ; пластикова картка стартового пакету мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет мобільного оператора «МТС» НОМЕР_5 ; картка поповнення рахунку мобільного оператора «МТС» на 40 грн передані на зберігання до кімнати збереження речових доказів Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (правонаступник СПД №1 відділу поліції №4 Вінницького РУП) (т.6 а.с. 57-58);

згідно із заявою ОСОБА_22 від 07.02.2017 встановлено, що останній надав дозвіл працівникам поліції на огляд його домогосподарства по АДРЕСА_3 та добровільно видав мобільний телефон «Нокіа» сірого кольору (т. 6 а.с.15);

відповідно до протоколу огляду місця події від 07.02.2017 з ілюстрованими фототаблицями до нього розпочатого о 17 год 00 хв, закінченого о 17 год 20 хв, в присутності понятих, встановлено, що місцем події є належний ОСОБА_22 житловий будинок по АДРЕСА_3 . Під час огляду останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа». При огляді телефона встановлено, що в ньому знаходиться картка мобільного оператора «Київстар» на одній стороні якої надруковані написи із цифр в такій послідовності «НОМЕР_13». На задній панелі самого телефона наявний напис "Nokia. Nokia Corporation. Type: RH-75. Model:1101. Made in Hungary. CODE НОМЕР_14. Далі йде штрихкод IMEI НОМЕР_6. Далі знову йде штрихкод. Після цього йде напис UA UCRF. На момент огляду телефон знаходиться без акумуляторної батареї. Телефон вилучено в поліетиленовий пакет разом із сімкартою, який закритий на стрічку, зв`язаний капроновою ниткою з биркою і підписами понятих. Присутній при цьому ОСОБА_22 повідомив, що даний телефон в жовтні чи листопаді 2016 року знайшов на виїзді із смт. Оратів біля місцевого ставу в пластиковій каністрі з-під масла, який заніс до власного домогосподарства, де зберігав по даний час (т. 6 а.с. 16-19);

згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання від 08.07.2017 встановлено, що потерпілою ОСОБА_14 у присутності понятих серед пред`явлених їй для впізнання трьох мобільних телефонів було опізнано мобільний телефон під №2, при огляді якого встановлено ІМЕІ: НОМЕР_6 . Даний телефон було вилучено при огляді місця події 07.02.2017, яким є належний ОСОБА_22 житловий будинок по АДРЕСА_3 (т. 6 а.с. 20-22);

ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2017 (справа №127/3010/147) надано дозвіл на проведення огляду житла та іншого володіння особи - домогосподарства за адресою АДРЕСА_3 з метою виявлення та вилучення речового доказу, мобільного телефона потерпілої (т.6 а.с. 27);

відповідно до протоколу огляду предметів з фото таблицями до нього від 13.02.2017 встановлено, що предметом огляду є мобільний телефон марки «Nokia» 1101, сірого кольору. Телефон бувший у користуванні, на поверхні наявні потертості. При відкритті кришки мобільного телефона батарея відсутня. В телефоні знаходиться сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» IMEI мобільного телефона НОМЕР_6 . На сім-карті наявні надписи цифр в такій послідовності: «НОМЕР_15, « НОМЕР_7 ; «НОМЕР_16». Модель 1101. Type: RH-75, CODE НОМЕР_14. При вставленні батареї від аналогічного телефонного апарата, вказаний мобільний телефон увімкнувся та працює, що свідчить про його робочий стан. (т.6 а.с.28 -30);

згідно з висновком товарознавчої експертизи від 16.02.2017 № 193 ринкова вартість мобільного телефона марки «Nokia» 1101 на момент проведення експертизи може становити 150 грн (т.6 а.с. 32-36);

згідно з ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.01.2017 року (справа №127/1388/17) надано дозвіл старшому слідчому СУ ГУНП на тимчасовий доступ до документів ПрАТ «Київстар» про з`єднання, які здійснювалися з абонентського номера НОМЕР_1 в період часу з 21.10.2016 по 23.01.2017 у вигляді вхідних, вихідних дзвінків нульової тривалості, номера абонентів А та Б, ІМЕІ мобільного терміналу абонента А та Б, тип з`єднання, дату та час, тривалість, адреса звідки здійснювався дзвінок абонентом А та абонентом Б, з можливістю вилучити копій документів, з яких вони складаються (т. 6 а.с. 50);

протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23.02.2017 (т. 6 а.с.51) і опис, документів, які були копійовані на підставі ухвали слідчого судді, зокрема №127/1388/16-к від 23.01.2017 в приміщення ПрАТ «Київстар» в електронному вигляді (т.6 а.с.52) та диск із дзвінками мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_8 (т. 6 а.с. 114);

відповідно до постанови слідчого від 16.02.2017 визнано речовим доказом у справі мобільний телефон «Nokia 1101» із сім-карткою мобільного оператора «Київстар» та передано на збереження потерпілій ОСОБА_14 (т. 6 а.с. 53, 54);

згідно з ухвалою слідчого судді Вінницької області від 25.10.2016 (справа №127/22465/16-к) ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави (т. 6 а.с. 77-79);

постановою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_28 від 09.02.2017 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 19.03.2017 (т.6 а.с. 86)

згідно з вимогою про судимість №4231/01 від 22.10.2016 ОСОБА_7 раніше не судимий (т. 6 а.с. 101);

згідно з консультативним висновком спеціаліста «Оратівська ЦРЛ» від 24.10.2016 №1138 ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря психіатра (т.6 а.с.106);

відповідно до консультативного висновку спеціаліста «Оратівська ЦРЛ» від 24. 10.2016 № 196 ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря нарколога (т.6 а.с.105);

згідно з довідкою-характеристикою, виданою виконкомом Оратівської селищної ради від 24.10.2016 за №529 ОСОБА_7 за період проживання на території селищної ради зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями (т.6 а.с.108);

Згідно з довідкою-характеристикою, виданою виконкомом Оратівської селищної ради від 19.04.2021 за №743/02-20 ОСОБА_7 за період проживання на території селищної ради до виконавчого комітету компрометуючих матеріалів не надходило. (т.6 а.с.178);

відповідно до характеристики виданої ТОВ «Агробуд» смт. Оратів Вінницької області на водія автотранспортних засобів товариства ОСОБА_7 від 24.10.2016 за №374, останній прийнятий на роботу 20.10.2016, що позбавляє товариство можливості його охарактеризувати (т. 6 а.с. 109).

В судовому засіданні були оглянуті речові докази у справі: мобільний телефон марки «Nokia» 1101, IMEI мобільного телефона НОМЕР_6 ; фрагмент сухої марлевої серветки, на якій наявний зразок крові трупа ОСОБА_15 ; фрагмент сухої марлевої серветки на якій наявний зразок крові ОСОБА_7 ; запаховий слід з металевої ручки вхідних дверей, запаховий слід з металевої ручки дверей до прихожої кімнати, запаховий слід з металевої ручки дверей спальної кімнати, металева клямка із запаховим слідом, зразок запаху ОСОБА_7 ; зрізи нігтів трупа ОСОБА_15 ; зразок крові трупа ОСОБА_15 ; зрізи нігтів підозрюваного ОСОБА_7 ; шматки полімерної плівки; три сліди взуття; сім слідів папілярних узорів; дактокарти ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 та трупа ОСОБА_15 ; змив сліду ДНК із стільця №1, змив сліду ДНК із стільця №2, змив сліду ДНК із поверхні дерев`яної палиці, змив ДНК із металевого гачка №1, змив ДНК із металевого гачка № НОМЕР_9 , змив ДНК з карнизу, змив ДНК з поверхні металевої клямки; змив речовини бурого кольору з підлоги; зразок крові трупа ОСОБА_15 ; зразок крові підозрюваного ОСОБА_7 ; пластикову картку стартового пакету мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет мобільного оператора «МТС» НОМЕР_5 ; картку поповнення рахунку мобільного оператора «МТС» на 40 грн; належний ОСОБА_7 одяг, а саме джинсові штани, светр, куртку, труси, шапку, кеди.

Як передбачено ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст. 17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За загальним правилом статті 373 КПК України обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Провівши судовий розгляд кримінального провадження у відповідності до положень частин 1 і 3 ст. 337 КПК, згідно яких судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за межі якого суд має право вийти лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані докази сторонами кримінального провадження, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуального закону, суд дійшов до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого органом досудового слідства за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України як вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів та розбою - нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаним із проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Такого висновку суд дійшов з таких підстав.

Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: 1) факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

У своєму правовому висновку сформульованому у п. 15 постанови від 08.12.2020 у справі №278/1306/17 Верховний Суд зазначив, що недоведеність певних обставин, на яких ґрунтувалось обвинувачення, не обов`язково свідчить про безпідставність обвинувачення в цілому. Судова практика має безліч випадків, коли судами змінюється правова кваліфікація злочину, інкримінованого особі, оскільки обвинуваченням не доведені певні елементи злочину або встановлені обставини, не враховані при пред`явленні обвинувачення. Про це свідчить розвинута судова практика щодо, наприклад, зміни правової кваліфікації діяння зі статті 115 на статті 121, 118, 119 КК.

ОСОБА_7 органом досудового розслідування звинувачений у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням у житло, заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з корисливих мотивів.

Розбій, як злочин проти власності, це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

В Постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.2008 року № 10 «Про судову практику в справах про злочини проти власності» роз`яснюється, що під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства.

Якщо під час розбою потерпілого було умисно вбито, то дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статті 187 і пунктом 6 частини другої статті 115 КК.

Аналогічні роз`яснення містить і Постанова Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», зокрема, що за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди.

У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч. 4 ст. 187).

Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК виключається.

У низці рішень сформованих Верховним Судом наголошено, що вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном.

Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном.

Поза розумним сумнівом підлягають доведенню наявність у обвинуваченого умислу на заволодіння чужим майном ще до моменту проникнення в житло, сховище чи інше володіння особи.

У постанові від 18 квітня 2018 року (справа №569/1111/16-к) Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за ч. 3 ст. 187 КК також важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу розбою характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. Не можна кваліфікувати як такі, що вчинені з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, дії особи, яка потрапила до житла, іншого приміщення чи сховища без умислу заволодіти чужим майном, однак заволоділа ним. Водночас необхідно враховувати, що розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, має вищий ступінь суспільної небезпеки, оскільки відбувається посягання не лише на власність, яке полягає у протиправному вилученні чужого майна, що завдає шкоду власнику чи іншому володільцю майна. Посягання відбувається й на фундаментальне право особи на недоторканність житла, іншого приміщення чи сховища, що знаходиться у її власності (володінні, користуванні, розпорядженні). Тому при інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою. Вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна: усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою; передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення; бажати їх настання або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати їх настання.

У зв`язку із цим неприпустимо кваліфікувати дії як розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, враховуючи лише момент виникнення в особи умислу на вчинення заволодіння чужим майном, незважаючи на режим доступу до приміщення (вільний / обмежений) та наявність / відсутність умислу на проникнення до приміщення. Тому суду під час розгляду справи необхідно встановлювати та розмежовувати умисел особи на незаконне заволодіння чужим майном та умисел на проникнення, який у сукупності з дослідженими іншими ознаками дає можливість встановити як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони вчиненого кримінального правопорушення.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 187 КК України сторона обвинувачення послалася на докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, як то явку із зізнанням ОСОБА_7 , показання потерпілої, свідків, протоколи проведення слідчих та процесуальних дій, висновки експертів, речові докази.

Разом з тим, суд не може визнати допустимим доказом у справі «з`явлення із зізнанням» ОСОБА_7 , оформлене як заява, адресовану Начальнику Оратівського РВ ГУМВ у Вінницькій області, зареєстровану в журналі ЄО Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області 22.10.2016 за №1216, у якій ОСОБА_7 , зокрема зазначив, що «20.10.2016 року близько 22 год 30 хв йшов від свого знайомого на ім`я ОСОБА_29 в АДРЕСА_6 , де разом вживали горілку, де він випив близько 200 гр, після чого сам йшов по вул. Перемоги до себе додому і вирішив зайти до баби Клави, яка живе сама, щоб взяти гроші…», з огляду на таке (т.5 а.с.147).

У своїй постанові від 17.04.2018 у справі №359/6489/13-к Верховний Суд роз`яснив, що явка з повинною - це особисте, добровільне письмове чи усне повідомлення заявником правоохоронний орган, прокурора або суд про скоєний чи підготовлюваний ним злочин, а також, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Оскільки явка з повинною є по суті позасудовими показаннями, то в силу положень ч. 4 ст. 95 КПК вона не може бути визнана допустимим доказом у справі.

Судом встановлено, що заява зареєстрована в ЄО 22.10.2016, без зазначення часу, написана ОСОБА_7 під час перебування в приміщенні Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області, у день його затримання, у відсутності захисника, участь якого відповідно до положень ч. 1 ст. 52 КПК України є обов`язковою.

Зважаючи на це, суд уважає, що добровільність її написання ОСОБА_7 , до його затримання у вчиненні злочину є сумнівною, оскільки вона була здійснена вже після викриття його у вчиненні злочину. Тобто, ОСОБА_7 у даному випадку, будучи викритим, лише підтвердив свою участь у вчиненні кримінального правопорушення щодо ОСОБА_15 , а тому суд не може визнати з`явлення із зізнанням ОСОБА_7 допустимим доказом у справі.

Суд також дійшов висновку, що надані прокурором протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 22.12.2016 (аудіо-відеоконтролю місця) та аудіо-відеозапису, який міститься на DVD-R диску № 385т, проведених на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Вінницької області від 27.10.2016 №0-2424 щодо ОСОБА_7 , який тимчасово утримувався в ІТТ № 1 ГУНП у Вінницькій області підлягають визнанню недопустимими доказами, оскільки у даному конкретному випадку з огляду на зміст вказаного протоколу фактично мав місце допит обвинуваченого, а не втручання у приватне життя (т. 6 а.с.11-14,115).

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду сформульованою у постанові від 05.03.2020 у справі №666/5448/15-к та з практикою ЄСПЛ щодо недопустимості використання доказів, отриманих з порушенням права мовчання та свободи від самовикриття.

Згідно з вищевказаною правовою позицією, допит підозрюваного - це слідча дія, що провадиться шляхом опитування особи, яка має статус підозрюваного, з метою одержання даних щодо обставин, які стали підставою для її затримання або застосування запобіжного заходу, а також для отримання іншої інформації, яка має доказове чи інше значення для кримінального провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 224 КПК України визначено, що перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту.

При цьому кримінальним процесуальним законом визначено, що в ході допиту підозрюваного в рамках кримінального провадження щодо особливо тяжких злочинів присутність захисника є обов`язковою.

Під час допиту підозрюваний може особисто розповісти про обставини, які стосуються предмета допиту, або давати відповіді на запитання слідчого чи захисника. При цьому в ході допиту слідчий з метою викриття підозрюваного і одержання правдивих показань та достовірної інформації може розпитувати останнього про дату, час, місце, обставини вчинення злочину, наявність співучасників та встановлювати інші обставини.

У свою чергу негласні слідчі (розшукові) дії - це різновид слідчих (розшукових) дій, відомості про факт і методи проведення яких не підлягають розголошенню, спрямовані на збирання, перевірку чи дослідження фактичних даних у конкретному кримінальному провадженні, та які проводяться у разі крайньої необхідності, коли відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати іншим способом.

Негласні слідчі (розшукові) дії, які, за визначенням законодавця, є видами втручання в приватне спілкування, мають характер обмеження широкого права - недоторканості особистого життя, забезпечення якого належить до принципів кримінального процесу.

Підстави проведення негласних слідчих (розшукових) дій визначено в ст. 246 КПК України.

З огляду на вищенаведене та відповідно до протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- та відеоконтролю місця щодо ОСОБА_7 від 22.12.2016 вбачається, що в ході вказаних слідчих дій органом досудового розслідування фактично проводився саме допит підозрюваного, а не втручання в приватне життя. При цьому в ході проведення допиту підозрюваному не було роз`яснено його права та не забезпечено участі захисника, а відтак вказані докази підлягають визнанню недопустимими.

Крім того, надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме показання потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_20 в частині наявності у потерпілої грошових коштів, мобільного телефону із сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , лише підтверджують факт наявності такого майна у потерпілої ОСОБА_15 та жодним чином не підтверджують факту заволодіння вказаним майном ОСОБА_7 , зокрема грошовими коштами саме в сумі 300 грн.

Також суд ставиться критично до показів потерпілої ОСОБА_14 щодо конкретної суми коштів наявної у ОСОБА_15 на час вчинення злочину, оскільки під час первісного допиту 07.10.2021 потерпіла взагалі не конкретизувала таку суму, а під час повторного допиту 04.01.2023 назвала суму 400 грн, яку обґрунтовувала винятково припущеннями, які не містили в своїй основі жодних фактичних даних. Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_15 не проживали, бачилися раз в тиждень або раз в два тижні.

Не містять таких доказів й протокол огляду місця події від 07.02.2017, яким є належний ОСОБА_22 житловий будинок по АДРЕСА_3 в ході якого останній добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа» 1011 ІМЕІ НОМЕР_6 ; протокол пред`явлення речей для впізнання від 08.07.2017 згідно якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала як належний ОСОБА_15 мобільний телефон «Нокіа» 1011 ІМЕІ НОМЕР_6 , що був вилучений у ОСОБА_22 ; протокол огляду предметів від 13.02.2017, яким є мобільний телефон «Нокіа» 1011 ІМЕІ НОМЕР_6 ; показання свідка ОСОБА_22 щодо обставин знахідки ним у жовтні чи листопаді 2016 року, який у подальшому було працівниками поліції було вилучено у нього мобільного телефону «Нокіа», висновок товарознавчої експертизи про вартість мобільного телефону марки «Нокіа» 1011, а також надані оператором мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» і досліджені судом на оптичному диску відомості про з`єднання абонентського номера НОМЕР_1 (абонентський номер ОСОБА_15 ) (т. 6 а.с. 114), зокрема, 21.10.2016 о 00 год 20 хв 22 сек з абонентським номером НОМЕР_10 через базову станцію 1353 ( АДРЕСА_7 , вежа на даху) , а в подальшому, починаючи з 26.10.2016, тобто в період коли щодо ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з абонентськими номерами НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , оскільки органом досудового розслідування не встановлено хто здійснював виклик з та на абонентський номер ОСОБА_15 , які особи є користувачами абонентських номерів НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_10 і яким чином вони можуть бути пов`язані з особою ОСОБА_7 , та вчинення ним інкримінованих правопорушень.

Обвинувачення щодо корисливого мотиву ОСОБА_7 ґрунтується також на припущеннях органу досудового розслідування, що зроблені на підставі показань потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , даних протоколу огляду місця події від 21.10.2016 про: відсутність грошових коштів та мобільного телефону потерпілої, безладу на місці події, що свідчить про проведення обшуку у приміщенні з метою відшукування цінностей, а, відтак, і є, на думку обвинувачення, мотивом вбивства, яке поєднане в ідеальній сукупності з розбійним нападом.

З таким припущенням суд не погоджується, оскільки самі по собі безлад в квартирі і факт відсутності майна потерпілої ОСОБА_15 , не можуть безспірно свідчити про корисливий мотив, мету і спрямованість умислу ОСОБА_7 і не спростовують його показання, даних в ході слідчого експерименту під час досудового розслідування, так і під час судового провадження, що будь-яких грошей, інших цінностей, мобільного телефона він з будинку ОСОБА_15 не викрадав.

Єдиним доказом, наданим стороною обвинувачення на підтвердження факту наявності в діяннях ОСОБА_7 корисливого мотиву та вчинення ним розбійного нападу на ОСОБА_15 , була заява «з`явлення із зізнанням», яка визнана судом недопустимим доказом.

Показання свідків сторони обвинувачення та інші докази, які не були визнані судом недопустимими, не становлять такої сукупності даних, яка б указувала на винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

На думку суду стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений вчинив напад на потерпілу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним із проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

З цих же підстав, на думку суду, не доведено, під час судового розгляду корисливий мотив умисного вбивства. Жодних об`єктивних даних, що вказують на наявність такого мотиву у обвинуваченого ні до початку вчинення злочину, ні під час його вчинення, не надано.

Доказами у справі підтверджено лише факт незаконного проникнення ОСОБА_7 до житла ОСОБА_15 та факт заподіяння останній смерті, натомість доказів наявності умислу на вчинення корисливого злочину, до або під час застосування насильства (вбивства) стороною обвинувачення не надано.

Так, згідно роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 суб`єктивна сторона розбою характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

При розмежуванні вбивства та нападу з метою заволодіння чужим майном визначальним є умисел злочинця. Так, при нападі злочинець переслідує мету збагачення за рахунок чужого майна для досягнення чого потерпілому завдаються тілесні ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я, а при вбивстві нанесення особі тілесних ушкоджень переслідує єдину мету - заподіяти їй смерть.

Таким чином, ані наявності у ОСОБА_7 умислу на розбій, поєднаного з проникненням у житло, ані факту заволодіння ним мобільним телефоном з сім-картою до нього та грошовими коштами в сумі 300 грн належними потерпілій ОСОБА_15 , жодним доказом не підтверджено.

Зважаючи на те, що вищевказані докази суд не кладе в основу вироку, в зв`язку з чим не вбачає підстав для їх дослідження на предмет визнання їх недопустимими доказами.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

З врахуванням показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_7 та ненадання стороною обвинувачення належних, допустимих та достовірних доказів єдиної версії, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення, суд вважає, що дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 187 КК України слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки він незаконно в нічний час проник до житла потерпілої шляхом відкриття вікна, через яке проник всередину.

Кваліфікуючи дії ОСОБА_7 за ч.1 ст. 162 КК України, суд дійшов такого висновку на основі сукупності зібраних у справі доказів щодо спрямованості умислу обвинуваченого саме на незаконне проникнення до житла іншої особи, та порушення конституційного права на недоторканість житла.

Суд оцінює критично показання обвинуваченого про те, що через стан алкогольного сп`яніння він не усвідомлював, що проникає в житлове приміщення ОСОБА_15 , переплутавши його з будинком свого діда і баби, оскільки під час слідчого експерименту від 04.11.2016 та під час допиту в судовому засіданні останній виклав детально і конкретно послідовність своїх дій, які ним вчинялися з метою потрапити до приміщення, що свідчить про чітке усвідомлення останнім, про об`єкт посягання, яким є житло іншої особи.

Оскільки прокурором не доведено поза розумним сумнівом сам факт вчинення розбійного нападу на ОСОБА_15 та вбивства останньої з корисливих мотивів, дії ОСОБА_7 також підлягають перекваліфікації з п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - вчинення вбивства з корисливих мотивів, на ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Тобто, простий склад умисного вбивства, передбачений у ч. 1 ст. 115 КК України, являє собою умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що не залежить від мотивів і мети.

Суд визнає безпідставними доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілої та необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлено час настання смерті потерпілої, остання за версією обвинуваченого на час залишення ним місця вчинення злочину була живою, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Так, під час розгляду кримінального провадження судом, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, однак не заперечив своєї присутності у житловому будинку, де мешкала ОСОБА_15 та нанесення їй рукою й ногою ударів по голові, по тулубу в область грудної клітини і де він загубив свою шапку.

Заслуговує на увагу і те, що під час проведення з ОСОБА_7 слідчого експерименту від 04 листопада 2016 року останній у присутності захисника та понятих без примусу, за власною згодою, розповів та показав як він проник шляхом відкриття вікна до житлового будинку ОСОБА_15 , де вбив останню. Крім того, вказав на місце посеред кімнати, де побачив потерпілу, як став наносити їй удари, коли вона перебувала у стоячому та лежачому положеннях, як після спричинення ушкоджень, залишив ОСОБА_15 лежати на підлозі, а сам покинув будинок. При цьому ОСОБА_7 був ознайомлений зі своїми правами, в тому числі й з правом відмовитися від будь-яких показів стосовно себе, чи участі у процесуальних діях.

Крім того, причетність ОСОБА_7 до скоєння умисного вбивства ОСОБА_15 підтверджується даними протоколу огляду місця події від 21.10.2016, під час якого в будинку потерпілої виявлено шапку та сліди взуття обвинуваченого, які були на ньому під час вчинення злочину; висновком експерта від 30.11.2016 №192 згідно якого зразок запаху вилучений з крові підозрюваного ОСОБА_7 , має спільне джерело походження зі зразками запаху вилученими в ході огляду місця події з поверхні металевої ручки вхідних дверей будинку, металевої ручки дверей до прихожої кімнати, металевої ручки дверей до спальної кімнати та металевої клямки; висновком експерта №740 від 21.01.2017 на поверхні шапки виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхні шапки є змішаними, належать більше, ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_15 та ОСОБА_7 ; висновком експерта від 23.01.2017 №13/745 згідно якого на поверхні трусів та кедів вилучених у ОСОБА_7 виявлені сліди крові, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_15 ; висновком судової трасологічної експертизи від 01.02.2017 №88-Т згідно якої слід взуття №І на відрізку дактоплівки №І, який був вилучений 21.10.2016 року під час огляду місця події залишений взуттям на ліву ногу, що було вилучене 22.10.2016 у гр. ОСОБА_7 , а слід взуття на відрізку дактоплівки №ІІ, залишений групою взуття до якої належить група взуття, що було вилучене 22.10.2016 у гр. ОСОБА_7 .

При цьому, доводи сторони захисту щодо відсутності у ОСОБА_7 умислу на заподіяння смерті ОСОБА_15 спростовуються висновками судових експертиз №150 від 28.11.2016 та №72-к від 10.11.2022, згідно яких ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці обличчя, грудної клітки справа, лівої ключиці, правого та лівого плеча, лівої ліктьової ямки, лівого та правого стегна; саден в ділянці обличчя, шиї, лівого плечового суглобу; перелому грудини в ділянці 1-го міжребір`я; множинних двобічних прямих переломів ребер. Ушкодження у вигляді саден та синців відносяться до легких тілесних ушкоджень відносно живих осіб. Ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась переломом грудини, множинними двобічними прямими переломами ребер, які ускладнились травматичним шоком, являються небезпечними для життя в момент їх виникнення і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Дані тілесні ушкодження могли виникнути внаслідок неодноразової дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Не виключається, що травмуючим предметом могла бути рука людини стиснута в кулак, ноги людини на яких знаходилося взуття та без нього тощо.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 є травматичний шок, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, яка проявилась множинними подвійними двобічними переломами ребер та перелом грудини.

Смерть ОСОБА_15 могла настати в термін 24-36 годин до моменту трупних явищ при розтині трупа і настала через певний проміжок часу після отримання травми грудної клітки, яка стоїть в безпосередньому причинному зв`язку зі смертю. Цей проміжок часу зумовлений наростанням загрозливих для життя явищ (травматичний шок) та може вимірюватися хвилинами - кількома годинами.

Таким чином, характер і динамічність дій ОСОБА_7 , його поведінка під час вчинення злочину, який будучи у стані алкогольного сп`яніння, завдаючи численні удари ОСОБА_15 в життєво важливі органи (голову та грудну клітину), яка до того ж була особою похилого віку, не міг не передбачати, що в результаті цих дій вона отримає тілесні ушкодження, від яких може померти, тобто, діяв з умислом саме на позбавлення життя потерпілої. При цьому, після спричинення ушкоджень, залишив ОСОБА_15 лежати без одягу, на підлозі в будинку, у якому були відчинені вікна та двері при низькій температурі повітря в нічний час доби (близько 3?С встановлено на момент проведення огляду).

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи на час вчинення інкримінованого діяння ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_15 , на час заподіяння їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, за віком та станом здоров`я не мала фізичної переваги перед ОСОБА_7 та не становила реальної загрози його здоров`ю, опору останньому не чинила, що також об`єктивно спростовує твердження обвинуваченого щодо здійснення ним самозахисту і вважає їх способом захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Судом зазначається, що механізм, локалізація, кількість та тяжкість тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_15 знайшли своє об`єктивне підтвердження у висновках відповідних судово - медичних експертиз, таким чином, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо заподіяння тілесних ушкоджень в кількості 2-3 ударів по обличчю та 2-3 ударів по тулубу потерпілої, та розцінює як спосіб захисту від висунутого обвинувачення з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Суд вважає, що про направленість злочинного умислу ОСОБА_7 на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 свідчать цілеспрямовані дії останнього, який наніс множинні, сильні та цілеспрямовані удари в область голови, тулубу потерпілої, тобто по життєво важливим органам, яка була особою похилого віку, повною мірою усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, настання злочинного результату - смерті ОСОБА_15 , яка за даним характером та локалізацією заподіяних поранень була невідворотною, з урахуванням унеможливлення втручання сторонніх осіб, оскільки потерпіла в будинку перебувала одна та не могла звернутися за допомогою, а також поведінки ОСОБА_7 після вчинення злочину, який не намагався надати допомогу потерпілій самостійно і не повідомив жодній особі про скоєне, охоплювався умислом обвинуваченого і останній бажав настання такого наслідку.

Доводи сторони захисту про застосування до обвинуваченого тиску з боку працівників поліції не можна визнати прийнятними.

Як вже зазначав Верховний Суд (постанова від 29 жовтня 2019 року у справі №515/2020/16-к), для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника настільки надмірний тягар доведення, однак за відсутності інформації, яка дає можливість її перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку проведення розслідування такої заяви.

Судом встановлено, що обвинувачений вперше заявив про тиск на нього працівників поліції під час досудового розслідування лише при судовому розгляді під час його допиту, напередодні судових дебатів, тобто більше ніж через шість років, коли, за його словами, відбулися ці події, і не міг детально конкретизувати хто саме та в який спосіб на нього тиснув, та не послався на обставини, які заважали йому протягом кількох років повідомити компетентним органам самостійно або за допомогою захисників про погане поводження з ним, щоб ці органи мали належні правові підстави і можливість здійснити своєчасну та ефективну перевірку таких заяв з метою встановити чи дійсно чинився на нього такий тиск чи ні. Не зверталася сторона захисту з такими заявами до правоохоронних органів як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, і в умовах змагальної процедури кримінального процесу не надала суду будь-яких доказів на підтвердження таких заяв.

Що ж стосується доводів захисника про недопустимість як доказу протоколу затримання ОСОБА_7 від 22 жовтня 2016 року з підстав, що часом затримання ОСОБА_7 вказано 18:00 год в приміщенні Оратівського відділу поліції і при затриманні був присутній захисник адвокат ОСОБА_12 , який з об`єктивних причин не міг в цей час знаходитися в смт. Оратів, оскільки часом видачі Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області адвокату ОСОБА_12 доручення на захист інтересів підозрюваного зазначено 18 год 48 хв год 22.10.2016, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з вищевказаного процесуального документа, ОСОБА_7 був затриманий о 18:00 год 22.10.2016 в приміщенні Оратівського відділу поліції в порядку ст. 208 КПК України, йому було повідомлено причину затримання, роз`яснено процесуальні права, а також забезпечено захисником. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України із дотриманням положень ч. 7 ст. 223, ст. 236 КПК України слідчим у присутності понятих, захисника було здійснено обшук затриманого, в ході якого виявлено та вилучено одяг і взуття останнього, перелік яких зазначено у протоколі. Протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії, у тому числі й захисником ОСОБА_12 . При цьому будь-яких зауважень щодо затримання, а також скарг у порядку ст. 206 КПК України стороною захисту подано не було.

Та обставина, що датою видачі Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області адвокату ОСОБА_12 доручення на здійснення захисту підозрюваного ОСОБА_7 зазначена 18 год 48 хв 22.10.2016 не дає суду підстав для визнання протоколу затримання недопустимим доказом з підстав відсутності захисника під час затримання підозрюваного, оскільки ні сам захисник, ні підозрюваний ОСОБА_7 про це не заявляли, а відтак доводи захисника ОСОБА_13 в цій частині є безпідставними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у справі існує сукупність наведених вище та досліджених судом допустимих доказів, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними та достатньо повно викривають обвинуваченого та дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи, що порушує недоторканість житла громадян та за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання судом враховуються Положення статей 3 і 27 Конституції України, згідно з якими людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю та роз`яснення, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, а саме, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України за класифікацією ст. 12 КК України віднесене до особливо тяжких злочинів; їх негативні наслідки, що призвели до особливо тяжких наслідків - смерті людини; дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, є здоровим та не є особою з інвалідністю, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває; обставину, яка обтяжує покарання, якою є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують покарання; з врахуванням позиції потерпілої, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі, що, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання новим злочинам, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було затримано 22.10.2016 о 18:00 год та згідно ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.10.2016 щодо останнього обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразаво продовжувався, останній раз ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 04.01.2023 на строк 60 днів, тобто до 04 березня 2023 року включно, а тому строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з моменту затримання 22.10.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) підлягає зарахуванню в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом із тим відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (в редакції Закону № 2617- VIII від 22 листопада 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, а згідно з ч. 5 ст. 74 КК особу також може бути звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу, за вироком суду.

Санкцією ч. 1 ст. 162 КК визначено найбільш суворий вид покарання у виді обмеження волі, а тому, відповідно до ст. 12 вказаного Кодексу (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) це кримінальне правопорушення є кримінальним проступком. Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що на час постановлення вироку з моменту вчинення ОСОБА_7 22 жовтня 2016 року кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України минуло більше трьох років, тобто строк давності закінчився, тому він підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених ст. 49 , ч. 5 ст. 74 КК України.

До початку судового розгляду 14.09.2017 року потерпілою ОСОБА_14 було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Позов обґрунтований тим, що у результаті вчиненого кримінального правопорушення позивачці заподіяно матеріальної шкоди в розмірі 12000 грн, що складається із витрат понесених на поховання ОСОБА_15 , вартості мобільного телефона нокіа та інших витрат. Також внаслідок вчинення злочину позивачці спричинено моральну шкоду, що полягала у душевних стражданнях, пережитих у зв`язку з втратою близької людини, погіршення її психоемоційного стану та здоров`я, руйнуванні звичного для неї перебігу життя. Моральну шкоду оцінює в розмірі 100 000 грн.

З наведених підстав просила стягнути з ОСОБА_7 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 12000 грн та 100 000 грн компенсації у відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 відмовилася від заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, в зв`язку з їх добровільним відшкодуванням матір`ю обвинуваченого ОСОБА_26 , на підтвердження чого надано розписку від 12.03.2018, підтримала позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Обвинувачений ОСОБА_7 цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 в частині відшкодування моральної шкоди не визнав.

Захисник обвинуваченого - ОСОБА_13 вважає, що потерпіла не входить до переліку осіб, які згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_14 та померла ОСОБА_15 проживали однією сім`єю, а тому ОСОБА_14 не має права на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_15 .

Прокурор в частині вирішення цивільного позову покладався на розсуд суду.

Частиною 5 ст. 128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовано, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, згідно з розпискою від 12.03.2018 потерпіла ОСОБА_14 отримала від ОСОБА_26 12 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину(т.6 а.с.180).

Дана обставина визнається сторонами у справі, а тому не підлягає доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В силу положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Для вирішення питання, чи підлягає до спірних правовідносин застосування положень статті 1168 ЦК України, судам слід встановити характер родинних стосунків позивача із померлою особою, оскільки тільки чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з померлою особою однією сім`єю, мають право на відшкодування шкоди в порядку цієї статті.

Тобто, право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених законом та у осіб, які є близькими родичами або членами сім`ї.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Родинними зв`язками пов`язані між собою й інші особи: дядьки і тітки, племінники і племінниці, двоюрідні брати і сестри, двоюрідні внуки тощо, але вони не охоплюються у кримінальному провадженні терміном «близькі родичі». За певних умов вони можуть бути віднесені до «членів сім`ї». Конституційний Суд України, даючи тлумачення поняття «член сім`ї», виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства (сімейного, житлового, соціального захисту тощо), яке використовує цей термін (рішення Конституційного Суду України у справі від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Для визначення змісту терміна «член сім`ї» у кримінальному провадженні вирішальне значення мають не стільки родинні чи зареєстровані шлюбні зв`язки, скільки тривалі зв`язки, що виникають зі спільного проживання та ведення спільного господарства (спільний бюджет, витрати, харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла тощо).

Такі висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року справа № 391/788/18.

Судом встановлено, що залучена до кримінального провадження як потерпіла ОСОБА_14 є племінницею померлої ОСОБА_15 та не входить до переліку осіб, яких закон визначає як близьких родичів.

В обґрунтування позову ОСОБА_14 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона та померла ОСОБА_15 проживали однією сім`єю.

Навпаки, під час судового розгляду ОСОБА_14 пояснювала, що тітка проживала в с. Бережани одиноко, опікувалися нею працівники соціальної служби, а вона раз в тиждень її навідувала, оскільки проживала на віддалі в смт. Оратів.

Дані обставини також підтверджені письмовими доказами, а саме відміткою в паспорті ОСОБА_14 .

За встановлених обставин, що потерпіла ОСОБА_14 не входить до переліку осіб, яких закон визначає як близьких родичів померлої ОСОБА_15 , необгрунтування позову належними та допустимими доказами на підтвердження того, що позивачка з померлою ОСОБА_15 проживали однією сім`єю, тобто не лише спільно проживали, а й були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У своєму правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 23.06.2021 у справі №689/471/20 останній вказав на те, що процесуальні витрати - це визначені у законі грошові витрати, які понесли сторони та інші учасники кримінального провадження у зв`язку із здійсненням провадження, які можуть бути стягнуті з обвинуваченого, на розслідування справи якого були затрачені, або звернені на рахунок держави.

Згідно із частиною 2 статті 9 КПК прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Дотримання вимог зазначеної вище загальної засади кримінального провадження покладає обов`язок на сторону обвинувачення висунути і перевірити усі можливі версії щодо вчиненого кримінального правопорушення. У зв`язку з цим ними самостійно обираються засоби доказування (як якісно, так і кількісно) за допомогою яких будуть встановлені обставини, зазначені у статті 91 КПК, та які не залежать від позиції сторони захисту та використання чи невикористання їх у подальшому під час судового розгляду.

Матеріалами справи встановлено, що процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні (висновки експертів №192 від 30.11.2016, №749 від 23.01.2017, №13/745 від 23.01.2017, №88-Т від 01.02.2017, №193 від 16.02.2017) становлять 19219, 68 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 в дохід держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2016 року у справі № 127/22533/16-к на тимчасово вилучене майно, а саме: змив речовини бурого кольору з поверхні підлоги; сім слідів папілярних узорів; шматки полімерної прозорої плівки; три сліди взуття, які перенесені на відрізки чорної дактоплівки; чоловічу шапку чорного кольору; запаховий слід з металевої ручки вхідних дверей; запаховий слід з металевої ручки дверей до прихожої кімнати; запаховий слід з металевої ручки дверей до спальної кімнати; металеву клямку із запаховим слідом; змив сліду ДНК із стільця №1; змив сліду ДНК із стільця №2; змив сліду ДНК з поверхні дерев`яної палиці; змив ДНК із металевого гачка №1; змив ДНК із гачка №2; змив ДНК із карнизу; змив ДНК з поверхні металевої клямки; пластикову картку стартового пакету «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет «МТС» мобільного оператора НОМЕР_5 ; картку поповнення мобільного зв`язку оператора «МТС» на 40 грн; джинсові штани синього кольору; светр сірого кольору; куртку сірого кольору; труси із слідами плям бурого кольору; кеди сірого кольору, підлягає скасуванню.

Зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177, 194 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду в зв`язку з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин проти особи, запобіжний захід у виді утримання під вартою відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі, звільнивши його від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначити покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 №838-VІІІ) ОСОБА_7 у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання 22.10.2016 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 - тримання під вартою залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 19219, 68 гривень (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять гривень 68 копійок).

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2016 (справа №127/22533/16-к)- скасувати.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме фрагмент сухої марлевої серветки на якій наявний зразок крові трупа ОСОБА_15 ; фрагмент сухої марлевої серветки на якій наявний зразок крові ОСОБА_7 ; запаховий слід з металевої ручки вхідних дверей, запаховий слід з металевої ручки дверей до прихожої кімнати, запаховий слід з металевої ручки спальної кімнати, металева клямка із запаховим слідом, зразок запаху ОСОБА_7 ; зрізи нігтів трупа ОСОБА_15 ; зразок крові трупа ОСОБА_15 ; зрізи нігтів підозрюваного ОСОБА_7 ; шматки полімерної плівки; три сліди взуття; сім слідів папілярних узорів; дактокарти ОСОБА_7 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 та трупа ОСОБА_15 ; змив сліду ДНК із стільця №1, змив сліду ДНК із стільця №2, змив сліду ДНК із поверхні дерев`яної палиці, змив ДНК із металевого гачка №1, змив ДНК із металевого гачка № НОМЕР_9 , змив ДНК з карнизу, змив ДНК з поверхні металевої клямки; змив речовини бурого кольору з підлоги; зразок крові трупа ОСОБА_15 ; зразок крові підозрюваного ОСОБА_7 ; пластикову картку стартового пакету мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_4 ; стартовий пакет мобільного оператора «МТС» НОМЕР_5 ; картку поповнення рахунку мобільного оператора «МТС» на 40 грн, які зберігаються в кімнаті збереження речових доказів Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (правонаступник СПД №1 відділу поліції №4 Вінницького РУП), як такі що не становлять цінності - знищити;

одяг, а саме джинсові штани, светр, куртку, труси, шапку та кеди, які зберігаються в кімнаті збереження речових доказів Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (правонаступник СПД №1 відділу поліції №4 Вінницького РУП), передати за приналежністю ОСОБА_7 ;

мобільний телефон «Nokia 1101» із сім-карткою мобільного оператора «Київстар», який переданий на збереження потерпілій ОСОБА_14 , залишити за приналежністю в останньої.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди заподіяної злочином, відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку, шляхом подання апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуюча суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3