УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Київ

Справа № 631/373/20

Провадження № 51-3806 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, громадянки України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено рахувати з дня ухвалення вироку - з 26.04.2021р., зарахувавши також до строку покарання строк її попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 22.03.2020р. по 25.04.2021р. включно з розрахунку день за день

Згідно з вироком ОСОБА_5 21 березня 2020 року, перебуваючи разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки, яка виникла у них після вживання спиртних напоїв, приблизно о 19 годині 45 хвилин, на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_6 внаслідок сварки між ними, знаходячись в кімнаті вищезазначеного будинку, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , скориставшись підібраним зі столу в цій же квартирі кухонним ножем в якості знаряддя злочину, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 й бажаючи їх настання, завдала йому удар вказаним ножом в ліву передньо-бокову поверхню грудної клітини, заподіявши проникаюче поранення грудної клітини, що бере початок колото-різаною раною на лівій передньо-боковій поверхні грудної клітини по лівій передньо-пахвовій лінії в 6-му межребер`ї, має рановий канал довжиною близько 11-12 см, спрямований зліва направо, знизу вгору, ззаду наперед, з ушкодженнями на протязі пристінкової плеври, нижньої долі лівої легені, навколосерцевої сумки, задньої стінки лівого шлуночка та перетинки серця, з крововиливами в перикард та ліву плевральну порожнину, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Зазначене ушкодження супроводжувалось крововиливом в порожнину навколосерцевої сумки та плевральну порожнину, що зумовило порушення і в подальшому зупинку серцевої діяльності, викликало геморагічний шок та стало причиною смерті ОСОБА_6 , яка настала за декілька хвилин там же на місці скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

За змістом касаційної скарги захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення змінити, перекваліфікувати діяння ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність у ОСОБА_5 умислу, спрямованого на вбивство ОСОБА_6 .

Вказує, що, під час спільного вживання спиртних напоїв у ОСОБА_5 з ОСОБА_6 часто відбувалися конфлікти, в ході яких ОСОБА_6 неодноразово застосовував до ОСОБА_5 фізичну силу. ОСОБА_6 був фізично міцніший ніж ОСОБА_5 .. Він не давав їй можливості покинути домоволодіння, наносив їй тілесні ушкодження і міг позбавити її життя, а тому вона не мала іншої можливості припинити протиправні дії ОСОБА_6 , і завдала йому один удар ножем.

Також захисник ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що пропуск строку на касаційне провадження допущений ним з поважних причин. Вказує, що копію ухвали апеляційного суду від 15 лютого 2022 року він отримав лише 19 грудня 2022 року, оскільки на території Харківської області велись активні бойові дії, значна частина області перебувала під окупацією, а будівля Харківського апеляційного суду частково була зруйнована внаслідок влучання ворожих ракет, а без повного тексту ухвали апеляційного суду він не знав мотивів оскаржуваного рішення.

Мотиви суду

Відповідно до вимог ст.116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Положенням ст. 113 КПК України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Під поважними причинами потрібно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Зазначені причини пропуску процесуального строку колегія суддів вважає їх поважними, тому вбачає необхідним поновити строк на подання касаційної скарги.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, поклав в основу вироку зібрані у встановленому законом порядку та досліджені у судовому засіданні докази.

За змістом вироку місцевого суду суд безпосередньо дослідив показання самої обвинуваченої про триваючий протягом дня з потерпілим конфлікт, в ході якого виникали бійки, й про те, що вона завдала потерпілому удар ножем; показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також дослідив письмові докази, серед яких протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 , висновки експертиз.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 показала, що до дня відповідних подій її батько ОСОБА_6 проживав приблизно на протязі року з обвинуваченою ОСОБА_5 21 березня 2020 року їй зателефонувала з невідомого номеру телефону обвинувачена, приблизно о 20:40 год. та повідомила, що її батька більше немає. Вона не зрозуміла, сплутала її зі своєю рідною матір`ю і перепитала. У відповідь ОСОБА_5 почала кричати, агресивно відповідати, що вона не її мати. Вона спитала, як це трапилось, на що ОСОБА_5 відповіла, що її батько прийшов додому весь в крові, без телефона, вона тримає його за руку, він мертвий. Щодо взаємовідносин між ОСОБА_5 та її батьком, то останній про конфлікти з обвинуваченою не розповідав, але сусіди в селі їй потім казали, що між ними були часті конфлікти, вони зловживали спиртними напоями.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні вказали, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 раніше були конфлікти, ініціатором яких була і сама ОСОБА_5 .

Окрім того судом першої інстанції були досліджені письмові докази, які перелічені у змісті вироку і яким суд надав належну правову оцінку. Серед них: дані протоколів огляду місця події з 23:00 год 21.03.2020 року по 02:52 год. 22.03.2020 року в ході проведення якого було зафіксовано обстановку у вказаному домоволодінні, виявлено труп ОСОБА_6 та вилучено кухонний ніж; дані висновку судової-медичної експертизи №12-17/34-НВ/20 від 08.05.2020 року щодо кількості ударів, характеру, локалізації, механізму виникнення і ступеня тяжкості виявленого у потерпілого тілесного ушкодження; дані протоколу слідчого експерименту, в ході проведення якого ОСОБА_5 показала про обставини конфлікту, який мав місце між нею та ОСОБА_6 , спосіб спричинення ними тілесних ушкоджень один одному, в тому числі механізм нанесення нею колото-ріжучого поранення ОСОБА_6 , від якого настала смерть останнього, а також показала ніж, яким нанесла вказане ушкодження та видала його.

За змістом оскаржуваної ухвали апеляційного суду, колегія суддів відзначила, що ОСОБА_5 вказувала, що між нею та потерпілим ОСОБА_6 21 березня 2020 року виник конфлікт, який відбувався майже цілий день. В ході нього ОСОБА_5 на дії потерпілого відповідала агресією, в тому числі спричиняла тілесні ушкодження. Зокрема ОСОБА_5 згідно з її ж показами підігрівала конфлікт, у неї була можливість цього не робити, але вона давала здачі ОСОБА_6 , відповідаючи агресією на агресію. Також в ході цього конфлікту, як пояснила ОСОБА_5 , вона розізлилась, коли ОСОБА_6 штовхнув її та розбив рамку з її фотокарткою; спричиняла тілесні ушкодження останньому, навіть коли той намагався її заспокоїти, зокрема схопила за ніс, знаючи, що в нього це хворобливе місце; в кінці нанесла ножом удар в ділянку тулубу, де розташовані життєво важливі органи.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що судами було неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 , оскільки вона не мала умислу на вбивство потерпілого, колегія суддів Верховного Суду вважає ці доводи необґрунтованими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту в судах першої та апеляційної інстанцій наполягала на вчиненні засудженою злочину при перевищенні меж необхідної оборони, а тому стверджувала, що кримінальна відповідальність ОСОБА_5 має настати за вчинення злочину, передбаченого статтею 118 КК України, тобто висловлювала доводи, аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі захисника.

Таку версію сторони захисту було ретельно перевірено місцевим та апеляційним судами і спростовано через її неузгодженість з матеріалами провадження й обставинами вчиненого кримінального правопорушення.

Умисне вбивство, передбачене статтею 115 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння, який обумовлений захистом винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Таким чином, для кваліфікації протиправних дій за статтею 118 КК важливим є встановлення факту наявності стану необхідної оборони, в умовах якої особа діяла при перевищенні її допустимих меж.

Приписами частини 1 статті 36 КК необхідною обороною визначено дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Тому умовами правомірності необхідної оборони є наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність (реальність), а також певний характер захисних дій, які вчиняються лише стосовно особи, яка нападає, та не мають перевищувати меж необхідної оборони.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, при вирішенні питання щодо кваліфікації діяння ОСОБА_5 суди врахували те, що між обвинуваченим і потерпілим виник конфлікт, в ході якого остання на дії потерпілого відповідала агресією, в тому числі спричиняла тілесні ушкодження, коли він просив її заспокоїтися.

Місцевим судом враховано характер, послідовність, рішучість дій обвинуваченої, яка умисно, з достатньою силою завдала удар ножем; знаряддя злочину - ніж; локалізацію поранення та механізм його спричинення, а саме нанесення удару ножем в життєво важливий орган.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Харківський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_4 й обґрунтовано залишив їх без задоволення, а вирокЖовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року - без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_4 строк касаційного оскарження вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року щодо засудженої ОСОБА_5 .

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3