Провадження № 1-кп/761/2957/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001923 від 29.07.2022, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, громадянки України, непрацюючої, з середньою освітою, у офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, має неповнолітню доньку 2009 року народження, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, непрацюючого, з вищою освітою, у офіційно зареєстрованому шлюбі не перебуває, має неповнолітнього сина 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва 01 вересня 2022 року надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

З огляду на вимоги закріплені ст. 32, 314, 615 КПК України, в ході підготовчого судового засідання судом було поставлено на обговорення питання щодо підсудності даного обвинувального акту Шевченківському районному суду м. Києва.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив направити кримінальне провадження до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції, оскільки серед найбільш тяжких злочинів, що інкриміновані обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останній за часом було вчинено на території Святошинського району м Києва. Крім того, в судовому засіданні прокурор оголосив письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку прокурора з приводу обговорюваних у судовому засіданні питань.

Захисник ОСОБА_8 підтримав прокурора щодо доцільності направлення обвинувального акту до Київського апеляційного суду для вирішення питання про підсудність кримінального провадження. Разом з цим, категорично заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , обумовлюючи це недоведеністю прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просив врахувати, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, двох дітей, хвору матір, що потребує його догляду, крім того захисник вказує, що до затримання ОСОБА_3 постійно працював, але останнім часом неофіційно. Просив обрати щодо його підзахисного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_9 поклався на розсуд суду під час обговорення питання щодо передачі кримінального провадження до Київського апеляційного суду задля вирішення питання щодо підсудності, з приводу інших питань - підтримав захисника ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника і пояснив суду, що зацікавлений у швидкому розгляді цієї справи, адже хоче якомога скоріше довести свою невинуватість. Просив обрати щодо запобіжний захід у виді домашнього арешту і запевняв суд у тому, що буде з`являтись за викликом до суду.

Обвинувачена ОСОБА_2 підтримала позицію свого захисника.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що матеріали даного кримінального провадження підлягають направленню до Київського апеляційного суду для вирішення питання щодо направлення кримінального провадження з одного до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Під час підготовчого судового засідання суд вирішує питання, передбачені частиною 3 статті 314 КПК України.

Одним з питань є направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, дане питання підлягає першочерговому вирішенню, оскільки судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо порушено правила підсудності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, частину з яких стороною обвинувачення кваліфіковано як злочини, передбачені ч. 3 ст. 190 КК України, а інші - як злочини, передбачені ч. 4 ст. 190 КК України. При цьому останній епізод злочинної діяльності, серед тих що інкриміновані обвинуваченим і кваліфіковані прокурором як більш тяжке правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України, відповідно до відомостей, викладених в обвинувальному акті, скоєний 21.02.2022 року за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, б. 65, що територіально відноситься до юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб, Указом Президента України № 341/2022 від 22.05.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, а Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Частиною 9 статті 615 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Водночас, аналізуючи у сукупності положення ст. 615 КПК України і ст. 32 КПК України, можна дійти висновку, що правова конструкція ч. 9 ст. 615 КПК України «суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення» має розумітись як така, що відсилає саме до ч.1 ст. 32 КПК України, адже в цій частині норма права, закріплена у ст. 615 КПК України, є спеціальною по відношенню до норми, закріпленої в ст. 32 КПК України, і по суті вирішує ті ж самі питання, але за умови, що такі питання вирішуються під час дії правового режиму воєнного стану. За таких умов, вирішуючи питання щодо підсудності суду першої інстанції кримінального провадження в рамках якого особа обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, суд має керуватись правилом, за яким у разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якого останнє за часом кримінальне правопорушення серед більш тяжких, інкримінованих обвинуваченим, вчинено на території Святошинського району м. Києва, надійшов до суду під час воєнного стану, а отже розгляд цього обвинувального акту не відноситься до юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Аналізуючи наведене вище, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ч.9 ст.615 КПК України, в редакції, яка діє станом на день прийняття рішення, є достатні підстави для направлення обвинувального акту до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Крім того, слід зазначити, що актуальна наразі редакція ст. 615 КПК України набула чинності 25.08.2022 року, водночас даний обвинувальний акт надійшов до суду 01.09.2022 року, тобто і станом на день подачі до суду обвинувального акту, чинна на той день редакція ч. 9 ст. 615 КПК України, не давала підстав для розгляду цього обвинувального акту Шевченківським районним судом м. Києва.

Враховуючи викладене, обвинувальний акт слід вважати таким, що надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва з порушенням правил територіальної підсудності, визначеною ч.9 ст. 615 КПК України як на час надходження до суду обвинувального акту, так і на час прийняття судом рішення у підготовчому судовому засіданні. Отже зазначений обвинувальний акт не підлягає розгляду у Шевченківському районі м. Києва.

Згідно з п.4 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Аналізуючи наведене вище, з метою недопущення порушення територіальної підсудності кримінального провадження, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 34, 615 КПК України, є достатні підстави для направлення обвинувального акту до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого..

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 судом враховуються дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, що становлять сукупність тяжкого та особливо тяжкого злочинів, максимальне покарання за які передбачено у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, при цьому судом враховується, що ОСОБА_3 не працює, а й отже не володіє стабільним джерелом прибутку, що у своїй сукупності вказує на існування реального ризику щодо можливості останнього, перебуваючи на волі та розуміючи можливу міру покарання, яка може бути йому призначена у випадку визнання його винуватим у вчиненні вказаних злочинів, переховуватись від суду, впливати на інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, і згадані обставини свідчать про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховано також і інші дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , в тому числі відомості щодо його соціальних зв`язків. Проте зазначені обставини, на переконання суду, не зменшують суттєво істотних ризиків, існування яких було встановлено судом, та не є підставою для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведе, суд приходить до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2023 року включно, підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 - суд не вбачає.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, та визначаючи розмір застави, суд у відповідності до вимог закону повинен навести аргументи на користь того, що застава саме у такому розмірі спроможна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

В контексті цього питання судом враховується ґрунтовність ризиків, на які вказує прокурор, при цьому судом також береться до уваги, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, що становлять сукупність тяжкого та особливо тяжкого злочинів, внаслідок яких загальна сума завданої шкоди становить 5221491 (п`ять мільйонів двісті двадцять одну тисячу чотириста дев`яносто одну) гривню і 15 копійок.

Так, аналізуючи рішення ЄСПЛ, зокрема «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010 суд приходить до висновку, що хоча, у відповідності до положень Конвенції розмір застави повинен оцінюватися, як правило, з огляду на особу обвинуваченого і його майновий стан, за певних обставин не буде безпідставним врахування також і завданої шкоди, відповідальність за яку покладається на обвинуваченого - при цьому такий підхід був визнаний Європейським судом з прав людини таким, що не суперечить пункту 3 статті 5 Конвенції.

Визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, суд з урахуванням фактичних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_3 слід визначити розмір застави у виді 200 розмірів прожиткових мінімумів, що складає 496200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті), враховуючи, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати його, ОСОБА_3 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права обвинуваченого, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_3 суд не вбачає.

Разом з тим, на підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 32, 34, 183, 194, 314, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, - направити до Київського апеляційного суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії обраного щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 лютого 2023 року включно.

Визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави:

Отримувач: ТУДСАУ в місті Києві,

,

МФО: 820172,

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ,

р/р: № UA1012089,

призначення платежу: застава за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2022 року по справі №761/17618/22.

На підставі ч.5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати документ, що надає право виїзду за межі України на зберігання до відповідного органу державної влади.

Визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалою суду обов`язків - 60 днів з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку із внесенням застави у розмірі, визначеному судом.

Контроль за виконанням ухвали - покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження строку дії обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченим ОСОБА_3 , його захисником.

В іншій частині - ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 22 грудня 2022 року о 13 год. 10 хв.

Суддя: ОСОБА_1