ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/457/22 Справа № 706/877/19 Категорія: ч. 1 ст. 155 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції з

Христинівським районним

судом Черкаської області:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000115 за апеляційною скаргою прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 червня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 155 КК України, до 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29.06.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13.04.2019, близько 17-00 години в смт. Верхнячка Христинівського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля ставу «Великий Гайок», що поблизу вулиці Макаренка, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел на задоволення статевої пристрасті природнім шляхом з неповнолітньою ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи обізнаним про вік потерпілої за її зовнішнім виглядом і поведінкою та допускаючи, що потерпіла не досягла статевої зрілості, поклав останню на свої особисті речі, а саме куртку, зняв з неї штани та спідню білизну, після чого вступив в статеві зносини, тобто в природній (гетеросексуальний) статевий акт з ОСОБА_11 ), яка, відповідно до висновку експерта № 05-7-01/375 від 28.05.2019 та згідно антропометричних даних знаходилась на шляху до статевого дозрівання. Однак в послідуючому ОСОБА_7 припинив свої дії, статевий акт не закінчив через появу на місці події сторонніх осіб.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив вирок суду скасувати, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 155 КК України 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про включення інформації про ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Повторно дослідити документи, що підтверджують вік потерпілої ОСОБА_11 ) та характеризуючі дані на обвинуваченого ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції в достатній мірі не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, рівень його суспільної небезпечності та дані про особу обвинуваченого. Призначене покарання у виді 3 років позбавлення волі не буде в повній мірі сприяти виправленню ОСОБА_7 ..

Також суд першої інстанції в резолютивній частині вироку помилково зазначив рішення про включення інформації щодо ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, чим порушив вимоги п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, ст. 6-1 КВК України, оскільки злочин ОСОБА_7 був вчинений щодо неповнолітньої потерпілої, а не малолітньої.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , просила її задовольнити, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які частково погодились з апеляційною скаргою прокурора, в частині виключення з вироку суду рішення про включення ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався не в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом, та ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 155 КК України є вірною.

Оскільки учасники судового провадження не оспорюють доведеність винуватості, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому судом апеляційної інстанції вирок місцевого суду в цій частині не перевіряється.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та необхідність призначення йому покарання у виді 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки колегія суддів вважає безпідставними, а тому апеляційна скарга в цій частині до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо,під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вік обвинуваченого, визнання вини, вчинення злочину вперше, дані досудової доповіді, висновками якої ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, суспільну небезпечність даного злочину, відсутність щирого каяття у вчиненому, обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, за відсутності пом`якшуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив за ч. 1 ст. 155 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України на 2 роки, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та призначення покарання за ч. 1 ст. 155 КК України у виді 4 років позбавлення волі та звільнення останнього від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки.

Твердження прокурора про те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України місцевим судом не в достатній мірі враховано: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, рівень його суспільної небезпечності та дані про особу обвинуваченого, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Переконливих доводів про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості в поданій апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, в зв`язку з чим вважати його занадто м`яким колегія суддів підстав не вбачає.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки є співмірним протиправному діянню, відповідає принципу індивідуалізації призначення покарання та вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином мотивоване, і є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження районним судом, які б слугували підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

Доводи прокурора про недотримання судом першої інстанції при постановленні вироку вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, а саме про необхідність виключення з резолютивної частини вироку рішення суду про включення інформації щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, є слушними та підлягають до задоволення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається та як встановлено судом першої інстанції, згідно ксерокопії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 , потерпіла ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на час вчинення кримінального правопорушення - 13 квітня 2019 року, потерпіла була неповнолітньою особою.

Встановивши, що потерпіла в даному кримінальному провадженні є неповнолітньою особою, суд першої інстанції помилково прийняв рішення про включення даних щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вказана невідповідність, допущена судом першої інстанції, підлягає виправленню в порядку п. 2 ч. 1 ст. 407 КК України шляхом виключення з резолютивної частини вироку рішення суду про включення інформації щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

В решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29.06.2022 щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін.

Керуючись ст. 405, п. 2 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про включення інформації щодо обвинуваченого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

В решті вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді