ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем України

Справа № 193/1362/19

Провадження № 1-кп/210/72/23

"22" лютого 2023 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді: прокурори Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , представники потерпілої ОСОБА_14 - адвокати ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , обвинувачений ОСОБА_19 , захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене 29 квітня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000197, за обвинуваченням:

ОСОБА_19 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, з вищою освітою, не працює, одружений, на утриманні має малолітнього сина, 2009р.н., зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив особливо тяжкий злочин за таких фактичних обставин:

ОСОБА_19 29 квітня 2018 року близько о 00 год. 30 год., знаходячись у лісозахисній смузі, що розташована на відстані 1,5 км від с. Базавлучок Софіївського району Дніпропетровської області, разом із своїми знайомими ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_27 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_29 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період часу з 14 год. 00 хв. 28.04.2018 року до 00 год. 30 хв. 29.04.2018 року відпочивали та спільно розпивали спиртні напої. Потім 29.04.2018 після 00 год. 30 хв. ОСОБА_19 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_29 , що направлені на умисне вбивство останнього, взяв із власного автомобіля «Форд» Транзіт сріблястого кольору з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , 1998 року випуску, мисливську гладкоствольну рушницю не встановленої моделі.

Далі реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_19 , перебуваючи на незначній відстані від потерпілого ОСОБА_29 , здійснив один постріл в область колінного суглобу правої ноги, спричинивши вогнепальне дробове поранення, від чого потерпілий впав на землю. Після чого ОСОБА_19 , доводячи свої злочинні дії до завершення, підійшов до потерпілого та фактично впритул здійснив ще один постріл в область шиї ліворуч, спричинивши останньому наскрізне вогнепальне дробове поранення, від чого ОСОБА_29 помер на місці.

Потім ОСОБА_19 з метою приховання трупу ОСОБА_29 завантажив його до салону вказаного власного автомобіля та перевіз труп до лісосмуги, що розташована на відстані 3 км. від с. Нова Хотриця Софіївського району Дніпропетровської області, де в канаві прикопав землею, та місце поховання трупа ОСОБА_29 , покинув.

Труп потерпілого ОСОБА_29 був виявлений 29.04.2018 року о 20 год. 05 хв., в канаві у вище вказаній лісосмугі та оглянутий .

Таким чином ОСОБА_19 своїми протиправними діями, спрямованими на позбавлення життя ОСОБА_29 , згідно висновку експерта № 129-45-Е від 30 травня 2018 року вчинив наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї з ушкодженнями сонної артерії та органокомплексу шиї, яке ускладнилося гострою крововтратою, що підтверджується наявністю ушкоджень, даними судово-медичного дослідження трупа та даними додаткових методів дослідження. Напад з використанням гвинтівки, дробовика та великокаліберної вогнепальної зброї з метою вбивства чи нанесення ушкодження.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_29 виявлені наступні тілесні ушкодження: наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї у верхній її третині, умовно пронумерованою як рана №1, від якої відходить прямолінійний рановий канал у напрямку з ліва-направо, дещо зверху-вниз, на своєму протязі ушкоджує м`які тканини шиї, ліву сонну артерію, органокомплекс шиї з повним відділенням язика та закінчується вищеописаною вихідною шкіряною раною на правій передньо-бічній поверхні шиї, умовно пронумерованою як рана №2, довжина ранового каналу не менше 8,5 см.; прижиттєве, виникло у короткий проміжок часу, незадовго до настанні смерті, в результаті пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим зарядом, що володів великою кінетичною енергією (швидкістю) та пробивною дією; постріл здійснено з відстані в межах дії компактного дробового заряду; за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпеки для життя. Між його наявністю та наступом смерті встановлено причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до висновку експерта №129-45-Е від 30 травня 2018 року у ОСОБА_29 виявлені чисельні вогнепальні дробові поранення правого плеча з напрямками ранових каналів зліва направо, спереду назад, зверху вниз довжиною від 2,0 см. до 4,5 см.; чисельні сліпі вогнепальні дробові поранення лівої верхньої кінцівки з напрямками ранових каналів зліва направо, ззаду наперед, дещо зверху вниз, довжиною від 1,5 см. до 5,5 см; чисельні сліпі вогнепальні дробові поранення правої нижньої кінцівки з напрямками ранових каналів зліва направо, спереду-назад, дещо зверху-вниз, довжиною від 1,5 см. до 6,0 см.; прижиттєві, виникли у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті в результаті не менш одного пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим свинцевим зарядом; постріл здійснено з не близької дистанції в межах розсіювання дробового заряду; на трупі стосовно живих осіб відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Між їх наявністю та наступом смерті причинно-наслідковий зв`язок не встановлено.

ОСОБА_19 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_19 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав, просив виправдати його за відсутністю складу злочину, оскільки його оговорили свідки. Відмовився від дачі показів на підставі статті 63 Конституції України. В подальшому змінив позицію та надав покази власну версію подій.

Під час допиту зазначив, що його знайомий ОСОБА_25 після приїзду з рф 27 квітня 2018 року запропонував поїхати на природу влаштувати пікнік. ОСОБА_30 дав йому свій автомобіль Ford Transit (мікроавтобус) . аби ОСОБА_31 заїхав зранку. 28 квітня 2018 року ОСОБА_31 заїхав за обвинуваченим ще з двома особами. Дружина ОСОБА_32 відмовилась їхати, а він з сином (8 років) поїхали, оскільки ОСОБА_30 обіцяв сину відвезти на рибалку. Обвинувачений взяв вудочки. По дорозі забрали ще двох в районі 8 лікарні. Забрали й ОСОБА_33 Вирушили в Софіївський район. Заїхали в магазин. Прибувши в пункт призначення, ОСОБА_30 здивувався, оскільки компанія приїхала не на річку, а в посадку. Вивантажили знаряддя металошукачі, лопати і пішли шукати метал. Обвинувачений залишився біля автомобілю, розпалив вогнище, вирішив готувати шашлик. Компанія повернулась, принесла каски, якісь уламки. Сіли, випили. В обід відвіз знайомого в село, Д. Ровний повернувся засмученим. Всі випивали крім ОСОБА_34 , він не п`є. ОСОБА_35 випив забагато. Обвинувачений бачив як Ровний курив наркотичні засоби (марихуану). ОСОБА_30 теж випивав з компанією. ОСОБА_36 .Ровний почав вести себе визиваючи. Обвинувачений пішов з дитиною в машину спати, прокинувся коли машина вже їхала. Автомобіль зупинявся і він вирішив, що всіх розвозять додому. ОСОБА_30 знову заснув та прокинувся біля дому. За кермом був ОСОБА_25 . Вячеслав зупинив автівку за 100 метрів до будинку обвинуваченого, сказав що викликав собі таксі. ОСОБА_37 повернувся додому, заніс дитину, переодягнувся, прийняв душ та пішов по справах. Був на ринку, в районі ОСОБА_38 там кафе, де випивав, оскільки вирішив похмилитись. Йому зателефонував сусід і повідомив, що в будинку обвинуваченого проводять обшук. Ця звістка його насторожила, і додому він не повернувся. 30 квітня 2018 року він пішов до ОСОБА_31 , однак останнього не було вдома. Обвинувачений пішов до відділення швидкої допомоги, де працювала дівчина ОСОБА_31 ОСОБА_39 , але її там не було. ОСОБА_30 телефонував їй, однак вона не відповіла. Потім передзвонив ОСОБА_31 та повідомив, що ОСОБА_30 потрапив в халепу. Після того як ОСОБА_31 покинув ОСОБА_40 з її подругою, ОСОБА_39 розповіда ОСОБА_41 , що саме ОСОБА_31 зібрав всіх на кухні і давав вказівки як кому себе вести та що казати. Вважає, що свідки домовились свідчити проти нього. Після цього обвинувачений додому не повернувся, тому що боявся за свою родину.

На додаткові запитання прокурора, захисника, представника потерпілої, головуючого ОСОБА_30 пояснив наступне. З 17-го кварталу їхали приблизно час. Компанія складалась із 7 чоловік: ОСОБА_25 , ОСОБА_42 , ОСОБА_28 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , він та його восьмирічний син ОСОБА_45 . Знав ОСОБА_31 , ОСОБА_33 не знав. Приїхали на природу близько 10-11 години дня, він був з дитиною біля вогнища, інші пішли в посадку щось викопувати. Він побоявся повернутись, оскільки чоловіки копали бліндажі, і він не знав що в автомобілі. Сідали за стіл декілька разів, остаточно сіли вечеряти близько 20600. Він готував обід. Обідали всі. ОСОБА_46 повернувся в обід від ОСОБА_31 засмучений, та вживав спиртне. У них з собою було два літра горілки та пак пива. Браганец випив добряче. ОСОБА_47 спав у палатці. Ровний та ОСОБА_48 сиділи біля вогнища Свого восьмирічного сина ОСОБА_30 поклав спати до мікроавтобусу десь о 22 годині, повернувся випив дві рюмки і пішов спати до дитини. Ровний курив марихуану та між ОСОБА_49 і ОСОБА_48 виник конфлікт. ОСОБА_30 розбудив ОСОБА_50 та попросив його розбудити ОСОБА_31 , а сам ліг в автомобілі спати біля сина. Спав міцно, так як з самого ранку на ногах. Перед тим як ліг спати, просив ОСОБА_51 ( ОСОБА_52 ) угомонити хлопців. Прокинувся від того, що машина їде (трясло). За кермом був ОСОБА_53 . Бачив ОСОБА_54 . Автомобіль зупинився, висадили ОСОБА_55 , було темно, ніч. ОСОБА_37 переліз на переднє сидіння. Чи був труп в автомобілі він не бачив. На початку пікніка випили символічно, добре випив як дитина заснула, при синові не вживав алкоголь. Особисто він випив десь 0,5 літра горілки. Дитина йому нічого дивного не розповідала, бо була в автомобілі і не могла щось бачити. Приїхали вони на природу в складі 7-ми чоловіків (у тому числі й його син). Коли поверталися назад він пам`ятає, що був ОСОБА_56 , ОСОБА_31 , він з дитиною, хтось закутаний в одіяло. Чи був хто позаду він не дивився. Коли прибули в Кривий Ріг, заїхали до ОСОБА_31 , щось ви грузили, що саме не бачив. ОСОБА_57 потім довіз ОСОБА_37 до місця проживання останнього, зупинив автомобіль за 100 метрів до будинку, на вулиці Гранітній, це було десь о 09:00-10:00 ранку наступного дня. Зброї він не бачив. Коли його затримали у ОСОБА_58 , то пропонували все визнати, але він ні до чого не причетний, його оговорили свідки. Він не залишив того дня компанію, оскільки не хотів виглядати нахабою і це було б не дуже етично та зневажливо до знайомих. Тому він залишився на пікніку, незважаючи на те, що планував порибалити з сином.

На запитання прокурора, головуючого, захисника щодо наявності у ОСОБА_19 скарг на неналежне повадження під час досудового розслідування, ОСОБА_19 зазначив, що претензії до співробітників поліції, а так само і скарги у нього відсутні.

Під час судового розгляду не встановлено підстав для призначення перевірки, так як обвинувачений та сторона захисту не стверджували про вчинення заборонених методів досудового слідства відносно обвинуваченого.

Незважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_19 , на переконання колегії суддів, його винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення за частиною 1 статті 115 КК України за обставин, встановлених колегією суддів, повністю підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів - письмових доказів - протоколів слідчих, показів свідків та потерпілої, відеозаписів слідчих дій, висновками судових експертиз, речових доказів.

На виконання вимог статті 349 КПК України колегією суддів з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджувалися в першу чергу, сторона захисту, у тому числі й обвинувачений, не заявляла клопотань про виклик у судове засідання свідків захисту. Сторона захисту та обвинувачений не заперечувала проти такого порядку дослідження доказів.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

За вимогами статті 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Ухвалою колегії суддів Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 вересня 2021 року на підставі частини 2 статті 319 КПК за відсутності заперечень сторін кримінального провадження та потерпілої постановлено продовжити судовий розгляд у даному кримінальному провадженні після заміни складу суду (судді ОСОБА_59 на суддю ОСОБА_1 ) та не здійснювати повторно всі процесуальні дії, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни головуючого судді (Т.6., а.с. 92-93).

Свідки обвинувачення допитані з дотриманням положень статті 352 КПК України, приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Сторонам кримінального провадження, потерпілим забезпечена можливість безпосереднього допиту свідків під час судового розгляду з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності.

Свідок ОСОБА_28 показав, що обвинувачений ОСОБА_19 доводиться йому знайомим. Він, разом зі своїми знайомими ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 ( ОСОБА_49 ), ОСОБА_63 , ОСОБА_64 та його сином 8 років, 28 квітня 2018 року на травневі свята поїхали за село Софіївка на природу. Приблизно о 08.00 години того ж дня вони виїхали в лісопосадку. По приїзду розклали палатки та столи, після цього ОСОБА_45 залишився з сином готувати обід, а всі інші розійшлись по посадці із металошукачами шукати метал. Близько 14.00 години вони зійшлися до місця їх нього розташування, пообідали, на всіх випили пляшку настоянки, яку хтось взяв з собою, хто саме він не знає. ОСОБА_47 не пив, так як не вживає спиртного. Після цього він ліг спати в мікроавтобусі. 29 квітня 2018 року близько 00.30 години вони втрьох, тобто свідок, ОСОБА_65 і ОСОБА_66 Ровний сиділи за столом, пили горілку. Між ними сварок не було, вони жартували та намагались розмовляти па польській мові, сміялись. ОСОБА_67 відійшов, а свідок залишився з ОСОБА_68 , розмовляли про роботу. В цей час ОСОБА_69 наказав підняти руки вверх. Дмитро спросив "кому підняти?". Свідок побачив ОСОБА_70 , який стояв біля автомобілю з рушницею в руках, і обвинувачений здійснив постріл в ОСОБА_71 . Ровний спитав "навіщо?!", і впав зі стільця. Автомобіль знаходився на відстані 5-7 метрів від вогнища, яке вони розпалили. Свідок почав відходити від стола, і почув другий постріл.

На додаткові запитання свідок надав уточнюючі відповіді. Свідок бачив постріл, після якого ОСОБА_66 впав на землю зі стільця. ОСОБА_45 в цей час йшов у їх бік, він перелякавшись свідок почав тікати в поле та відбіг на відстань близько 7-10 метрів і в цей час пролунав другий постріл. Коли повернувся в бік пострілу і побачив, що на землі лежить ОСОБА_66 , біля нього стоїть ОСОБА_45 та прибирав ствол рушниці від голови ОСОБА_71 зі словами: « Контрольний в голову». В цей час із своєї палатки вийшов ОСОБА_72 ( ОСОБА_57 ), який перевірив пульс і почав кричати, що потрібно викликати швидку медичну допомогу. Він також почав відходити від того місця де лежав ОСОБА_66 , тобто від столу. ОСОБА_66 в цей час уже не подавав ознак життя, він лежав на животі, обличчям донизу. ОСОБА_45 підійшов до ОСОБА_71 та почав обшукувати його речі, щоб знайти його мобільний телефон, ОСОБА_45 вийняв з кишені ОСОБА_71 мобільний телефон та кинув його у вогнище, так як він сказав, що потрібно замітати сліди. ОСОБА_45 сказав, що необхідно десь заховати труп і наказав всім вимкнути свої мобільні телефони, свій телефон не вимикав так як в вже була сівша батарея. Володимир поклав труп ОСОБА_71 на покривало та намагався покласти його до автомобіля, у нього не виходило, потім він сказав йому допомагати, заліз до салону автомобіля та за одіяло допоміг затягнути труп до автомобіля. Коли труп знаходився в автомобілі ОСОБА_45 на землі побачив плями від крові, та взяв лопату та зняв верхній грунт землі на якому були сліди крові та кинув його у вогнище. Після цього він поклав дану лопату до автомобіля. ОСОБА_37 наказав всім сідати в автомобіль, але свідок повідомив, що піде пішки, тому він (свідок) разом із ОСОБА_63 пішли пішки, а всі інші поїхали на автомобілі. Вийшли з місця події десь о 01:00 29.04.2018 року та прибули до місця проживання десь о 07:00 29 квітня 2018 року, тобто на дорогу в них вийшло десь 6 годин. Свідку відомо від ОСОБА_25 , що ОСОБА_72 залишився з ОСОБА_73 , вони висадили ОСОБА_74 , повернулись в Софіївку і там десь закопали труп. За кермо автомобіля сів ОСОБА_72 . Свідок стверджує, що рушниця була тільки у ОСОБА_75 , на вигляд вона була довжиною 45-50 см, з одним стволом, тобто коротким дулом та з коротким прикладом. Близько 13.00 години 29 квітня 2018 року свідок разом з ОСОБА_76 і ОСОБА_77 та ОСОБА_78 прийшли до поліції та повідомили про вбивство. До цього часу вони не повідомляли про вбивство, так як боялися розправи з боку ОСОБА_79 . В посадку в Софіївському районі вони прибули з метою пошукати раритетні речі, що залишились після другої світової війни. Також свідок ствердив, що перший постріл він бачив на власні очі, а другий чув, оскільки після першого злякався та став відбігати, відбіг метрів на 5-ть, бачив біля ОСОБА_71 саме ОСОБА_75 . Обвинуваченого свідок знав на той час рік, з ОСОБА_80 познайомився того дня, як приїхали, ОСОБА_55 ( ОСОБА_81 ) та ОСОБА_82 ( ОСОБА_57 ) бачив раніше. З обвинуваченим познайомив його ОСОБА_72 , обвинувачений ремонтував машину у свідка на СТО. Рушниця була лише у ОСОБА_70 . Вранці коли вони приїхали на місце відпочинку, бачили зайця, хотіли підстрелити, але цього не зробили. Рушницю ОСОБА_37 взяв з автомобілю. На пікнік вони взяли з собою два літри горілки та декілька паків пива, випили не все. Зранку 28.04.2018 року зібрали на подвір"ї будинку, де проживає свідок, був ОСОБА_72 та ОСОБА_47 , забрали ОСОБА_55 . У ОСОБА_83 був телефон, ОСОБА_37 обшукав речі, дістав телефон, кинув у вогнище та пояснив, що за ним слідкують. Конфліктів не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду показав, що обвинувачений ОСОБА_65 доводиться йому знайомим, так як він робив у нього ремонт. Вони разом поїхали відпочити на вихідні, так як ОСОБА_45 його запросив разом з компанією ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 та ОСОБА_87 , також був син обвинуваченого ОСОБА_75 . Вони 28 квітня 2018 року поїхали на природу в напрямку смт. Софіївка з метою знайти раритетні речі та монети. Будучи на лісосмузі, вони взяли металошукач та пішли, крім ОСОБА_79 та його сина, які залишились біля свого автомобіля. Через деякий час ОСОБА_72 попросив ОСОБА_71 ( ОСОБА_88 ) сходити до автомобіля за пивом, останній пішов та до них вже не повертався. Вони шукали реліквії до 15 години, після чого повернулися до автомобіля щоб пообідати. ОСОБА_66 розмовляв з ОСОБА_73 , ніяких конфліктних ситуацій у них не виникало. Після цього він взяв покривало та пішов у лісосмугу відпочивати. Приблизно о 17:00 хвилин, він взяв металошукач та ОСОБА_45 на автомобілі відвіз його в село «Базалучок», де він залишився один. О 18 годині того ж дня ОСОБА_45 зателефонував йому та сказав, що він за ним приїде, на що той погодився. Коли вони приїхали назад на місце, всі сиділи вечеряли та розмовляли, чоловіки розпивали спиртні напої. Згодом він пішов відпочивати до автомобіля, а ОСОБА_72 ( ОСОБА_57 ) пішов спати до палатки. Приблизно о 01 год. 00 хв. свідок почув як щось в автомобілі шаруділо, після цього ОСОБА_45 відчинив двері пасажирські та розбудив його. Коли він вийшов з автомобіля, то побачив ОСОБА_71 ( ОСОБА_88 ) та ОСОБА_89 ( ОСОБА_48 ) які сиділи за столиком поблизу палатки, а ОСОБА_90 (Браганец) лежав біля костра. Згодом він сів в автомобіль на своє місце, та вкрився покривалом. Приблизно через хвилин п`ять він почув гучний постріл, з автомобіля він не виходив, приблизно через 30 секунд почув другий постріл, після якого відчинив двері та вийшов на вулицю, де побачив, як ОСОБА_45 стоїть біля ОСОБА_71 . ОСОБА_66 в цей час лежав на трав`яному покрові на правому боці, з правої сторони в області шиї у нього була кров, ознак життя він не подавав. Коли він вийшов з автомобіля, то в руках у ОСОБА_75 була рушниця короткоствольна. ОСОБА_45 дав вказівку ОСОБА_91 та ОСОБА_92 , щоб вони поклали тіло на покривало та погрузили в автомобіль. Супротив йому боялись чинити, так як боялись, що у ОСОБА_79 була рушниця. Вячеслав ( ОСОБА_57 ) сів за кермо, сам ОСОБА_37 сів в пасажирське відділення. Вони поїхали, а свідок разом з ОСОБА_86 ( ОСОБА_93 ) пішли через поле додому пішки. Приблизно через дві години, коли він прийшов до себе в гараж, до нього приїхали ОСОБА_72 , ОСОБА_90 та ОСОБА_94 , та всі вони поїхали до поліції.

Також свідок уточнив, що ОСОБА_69 взяв рушницю із собою, грузили її в гаражі, бачив чехол, а вже в посадці і саму рушницю. Рушниця належала саме ОСОБА_95 , а не комусь іншому. Після пострілів ОСОБА_96 спитав у ОСОБА_70 , навіщо він це зробив.

Враховуючи, що свідок ОСОБА_25 станом на час його допиту перебуває за межами України вже тривалий час (працює), а так само й запровадження на території України правового режиму воєнного стану, враховуючи, що сторонни кримінального провадження наполягали на допиті свідка ОСОБА_25 , не заперечували проти такого формату допиту, а також те, що свідок пройшов відповідну ідентифікацію в системі ВКЗ, а так само й всатновлення особи свідка у судовму засіданні, колегією суддів прийнято рішення про допит свідка ОСОБА_57 в режимі відео конференції.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показав, що в кінці 2015 року він познайомився з ОСОБА_97 , після цього спілкувались 2016,2017 рік по питанням виїзду на археологічні розкопки. У 2017-2018 році зібрались поїхати на розкопки, в районі с.Терноватка. там вони були вже вдруге. Свідок прокинувся в 4 ранку, ОСОБА_98 та ОСОБА_99 жили поруч його дому - в одному дворі. Разом зібралися та поїхали на «Зарічний» за ОСОБА_100 , поїхали на «Косигіна» за ОСОБА_80 та ОСОБА_61 (прізвище він не пам"ятає), скупились і поїхали в колишнє село Терноватку. Приїхали, вирішили поставити табір (намет) вище в посадці. Коли розбили табір, поснідали, свідок з ОСОБА_84 пішли по посадці шукати раритетні речі, до них приїхали знайомі, були з ними до 6 вечора. Приблизно о 18-ій годині вечора свідок повернувся в табір. В цей час ОСОБА_66 і ОСОБА_45 залишались в лагері готувати. Вони ввечері поїли, десь о 21-ій свідок пішов спати. За 15-20 хвилин до подій його розбудив ОСОБА_47 і сказав, що його кличе ОСОБА_65 , він виліз з палатки, не взуваючи взуття, автомобіль ОСОБА_70 стояв за 5-7 метрів від місця подій. Він запитав у ОСОБА_75 що сталось, той сказав нічого та все добре. В цей час ОСОБА_101 стояв біля дверей машини, в руках у нього не було рушниці. Інші в цей час були за столом, в машині був ОСОБА_47 і син ОСОБА_70 , з ОСОБА_80 біля костра сидів ОСОБА_94 , ОСОБА_102 лежав на ковдрі. Він заліз в палатку знову спати. Потім почув 2 вистріли. Тиша була хвилину чи дві, а потім ОСОБА_98 сказав «він його застрелив». Свідок виліз з палатки, з правого боку лежав ОСОБА_102 , справа від ОСОБА_74 був ОСОБА_94 , ОСОБА_65 стояв навпроти зі зброєю в руках за костром, ОСОБА_47 вилазив з машини, тіло ОСОБА_83 лежало в 1 - 1,5 метрів від його палатки. Він підійшов до ОСОБА_71 , перевернув його та побачив постріл вхідний - вихідний. ОСОБА_67 ОСОБА_37 стояв з рушницею, і казав що вбитий був агентом СБУ, що ОСОБА_66 Ровний хотів його вбити, казав п"яний «брєд», бігав та матюкався. ОСОБА_67 ОСОБА_37 запропонував поїхати та втопити труп.

Свідок також зазначив, що він, як і ОСОБА_37 , були на "чужих війнах". Тому у свідка "увімкнувся бойовий режим" і стали питання: 1) щоб інших свідків десь сховати і зберегти їх життя; 2) зберегти тіло вбитого ОСОБА_71 . Свідок боявся, що ОСОБА_37 прийме рішення зачистити свідків. Вони почали збирати посуд та сміття, через годину вони виїхали. ОСОБА_103 і ОСОБА_104 свідок відправив додому (він їм шепнув, щоб розбігались і йшли пішки додому). ОСОБА_74 ( ОСОБА_105 ) лишили, бо той був п"яний. Тіло ОСОБА_83 вони занесли в машину. Виїхали з ОСОБА_97 , його сином та ОСОБА_61 . Крутились по польовим дорогам без ввімкнених фар, коли ОСОБА_106 почав прокидатись. Свідок побачив поліцію та вирішив сховатись, думав що ОСОБА_37 буде стріляти всіх. Зазначив, що рушниця була весь час або в руках ОСОБА_75 або біля його ніг. Свідок був за кермом, звернув в Софіївку на польову дорогу. Там ОСОБА_74 висадив з авто і відправив додому. Він вмовив ОСОБА_79 поїхати в посадку, там вони захоронили ОСОБА_71 . Плани в них були не заїзджати в місто. Вони помянули вбитого, коли ОСОБА_37 «отрубився», він заїхав в Кривий Ріг, зброя ОСОБА_70 була при ньому, в Кривому Розі ОСОБА_37 заховав свою зброю. Потім вони поїхали до ОСОБА_70 додому, він попрощався з ним та поїхав додому. ОСОБА_94 і ОСОБА_47 жили поруч з його домом, були вже вдома, вони разом поїхали шукати ОСОБА_74 , коли його знайши, то разом поїхали в поліцію. Ввечері він надав покази слідчому. Коли він запитав у ОСОБА_70 навіщо він це зробив, ОСОБА_37 сказав: «я повинен був його добити, бо він за мною стежив». ОСОБА_37 запропонував втопити тіло, але свідок запропонував закопати, щоб потім не шукати тіло з водолазами. Тіло ОСОБА_71 закопував ОСОБА_65 , це місце знаходиться між Трудолюбівкою та від траси кілометри чотири. Коли вони їхали в сторону ОСОБА_107 , ОСОБА_65 закинув в озеро сумку вбитого, телефон вбитого кинули раніше у вогнище, обвинувачений змусив ОСОБА_51 ( ОСОБА_52 ) шукати гільзи на місці подій.

Також свідок відповів на уточнюючі питання: ОСОБА_65 взяв рушницю з собою. Вперше того дня свідок побачив рущницю, коли ОСОБА_45 з ОСОБА_49 вискочили за зайцем, якого помітили. Як правило в такі експедиції зброю вони не беруть. Рушницю ОСОБА_37 поклав в автомобілі між переднімим чи під передніми сидіннями, точно не пригадує. Син ОСОБА_70 увесь час був з ними. Він запропонував закопати тіло, оскільки ОСОБА_37 хотів його втопити, та потім би прийшлось наймати водолазів, щоб його знайти. На місці, де ОСОБА_37 закопав тіло, вже були окопи. В момент вбивства ОСОБА_106 валявся п"яним біля вогнища, ОСОБА_37 стояв біля водійської двері власного автомобілю, ОСОБА_108 та ОСОБА_94 ( ОСОБА_48 ) сиділи біля вогнища. ОСОБА_37 весь час говорив, що убитий агент СБУ, що Ровний хотів убити ОСОБА_70 і що він повинен був його добити. Ні у кого, окрім ОСОБА_70 , рушниці не було. Це був тризарядний Т-106 карабін. Обвинувачений здійснив два постріли. Приблизно за 5-ть хвилин до подій свідка розбудив ОСОБА_42 , також ОСОБА_69 звав. Обвинувачений вживав алкоголь, свідок не прихильник вживати алкоголь під час таких експедицій (розкопок). Випив коли приїхали один пластиковий стаканчик та не повний після завершення пошуків. Тіло знайшли саме там, де воно було закопано. Оскільки з ними була дитина, свідок відвіз ОСОБА_32 та його сина додому.

У зв"язку з невстановленням місця знаходження свідка ОСОБА_35 прокурор відмовився від допиту вказаного свідка.

Згідно відповідні Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 26.12.2022р. ОСОБА_43 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , закордонний паспорт НОМЕР_2 , 22 жовтня 2021 року перетнув державний кордон України (виїзд), станом на 22.11.2022 року на територію України не повернувся (Т.8, а.с. 106-108).

Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, враховуючи, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тягар доведення обґрунтованості обвинувачення та, відповідно, надання доказів винуватості покладено на сторону обвинувачення, суд з власної ініціативи не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків, які були допитані на стадії досудового рослідування, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК.

Відтак колегією суддів за клопогтанням сторін вжито усіх можливих заходів для допиту свідка ОСОБА_27 .

Клопотань про допит інших свідків від сторони обвинувачення, а так само і захисту не надходило.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів свідків, вина обвинуваченого у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 155 КК України підтверджується сукупністю досліджених, з урахуванням позицій учасників судового провадження, письмових доказів.

З протоколу огляду місяця події, складеного 29 квітня 2018 вбачається, що огляд проведений слідчим в присутності понятих та спеціалістів, а також ОСОБА_25 та прокурора. Місцем огляду являється ділянка лісосмуги на території Вакулівської ОТГ Софіївського району Дніпропетровської області в двох кілометрах від вказаної лісосмуги знаходиться с. Базавлучок, в протилежному напрямку с. Нововзсилізке Софіївського району Дніпропетровської області. На оглядовій ділянці на трав`яному покриті мається витоптана трава розміром 7м на 4м, в правій частині на відстані 1,5 м від стовбура акації мається кострище розм і ромі,5x1x1 м з ліва від кострища розташовані 12 цеглин викладені у виді очага. В кострищі виявлено оплавлений корпус мобільного телефону (сенсорного), захисного скла та чохла до нього. На верхній частині кострищі маються грудки землі з обгорілою травою, 1,2 м від В подібної акації та в 3 м кострища в ґрунті виявлено яму овальної форми, в верхній частині трав`яне покриття видалене. На межі ями з боку лісосмуги на траві та сухому листі виявлено засохлі плями РБК. При видалені ґрунту з ями виявлено пластиковий циліндричний контейнер білого кольору зі слідами РБК. Видалений ґрунт просякнутий речовиною бурого кольору ВІД 3 до 5 см, з Лівої оглядової ділянки виявлено ділянку видаленої трави 7x2,5 метра. На полі навпроти оглядової ділянки засіяний зерновими культурами виявлені лінійні автомобільні сліди одинарні.Під час огляду вилучено: пластиковий контейнер циліндричної форми та фрагменти сенсорного телефону із захисним чохлом в згорівшому ви г л я д і у п а ко в а но до пакету Національної поліції, ґрунт тем ного кольору зі слідами РБК та фрагментами сухого листя зі слідами РБВ, які залаковані до паперового пакету(а.с.13-15, том 4).

З протоколу огляду трупа, складеного 29.04.2018 року вбачається, що огляд був проведений слідчим в присутності понятих та спеціалістів, а також ОСОБА_25 та прокурора. Місцем огляду є ділянка лісосмуги розташована на відстані близько с. Новохортиця Софіївського району в напрямку с. Трудолюбівка Софіївського району. Оглядова ділянка являє собою лісовий масив шириною 70 м вздовж якої проходить ґрунтова дорога шириною 2 м, яка йде вздовж масиву, 3 правого боку від ґрунтової дороги мається дві перпендикулярні просіки шириною по 2 м. На відстані 7 м від краю дороги в напрямку с. Трудолюбівка в землі виявлено траншею шириною близько 1 м засипану ґрунтом. В ході огляду встановлено, що в одному місці поверхня дещо з розрихленим ґрунтом. З ліва та - права даної ділянки маються сліди загортання ґрунту. Після огляду дану ділянку розрито. Ґрунт м`який, легко виймається. На глибині 1 м виявлено предмет загорнутий у синю з білими візерунками ковдру. Після підняття ковдри виявлено труп чоловіка, який лежить на спині ноги зігнуті в колінах, голова повернута праворуч. Після первинного огляду труп вилучено з канави .для проведення подальшого огляду. Труп чоловічої статті, правильної будови тіла, задовільної вгодованості, на вигляд близько 35-40 років, довжина тіла близько 170-180 см, особу якого встановлено як ОСОБА_29 , 1982 року народження. Труп розташований на спині обличчям вгору, голова дещо повернута в право, ліва верхня кінцівка зігнута в ліктьовому суглоб: під кутом 85 градусів, кість розташована на животі, пальці кисті зігнуті в кулак. Права верхня кінцівка зігнута в ліктьовому суглобі під кутом 60 градусів, кість розташована в місці проекції правої брючної поверхні тулуба, пальці кисті напівзігнуті в кулак. Нижні кінцівки відведені в бік передньої поверхні тулуба за рахунок згинання їх з тазостегнових суглобах та зігнуті в колінних суглобах під кутом 45 градусів.

На трупі одягнуто: кофта в`язана синтетична чорного кольору, застібається на передній поверхні типу блискавка, в правій кишені кофти дві рукавички з бавовняної тканини білого кольору, ліва кишеня без вмісту. Футболка чорного кольору з синтетичноїтканини, штани сині бавовняні спортивні, в правій бічній кишені запальничка світло веленого кольору, в лівій кишені без вмісту, труси чорні синтетичні, шкарпетки білі синтетичні. Весе одяг затрушений темно сірою та сірою речовиною схожою на ґрунт. На тілі трупу ланцюжок та ладанка зі жовтого металу, шкіряні покрови бліді, холодні на дотик на всьому протязі тіла, на шкіряних покровах обличчя верхніх кінцівках та тулубі рясні накладення підсохлої речовини схожої на ґрунт. Трупне заклякання гостро виражене в упік звичайно досліджуваних групах м`язів. Трупні плямі багрово фіолетового кольору розташовані на задиьобічних поверхнях тулубу та кінцівках. При трикратному натисканні на них динамометром з усиленним 2 кг на 1 см на протязі 3 секунд бліднуть та відновлюють колір через 13-4 хв (21:30)

Ушкодження: на лівій бічній поверхні шиї у верхній третині виявлено рану неправильної округлої форми з нерівними великозубчасти.ми краями з дефектом шкіри розміром 2,5x2 см, рана переходить у ротовий канал. З просвідку рани виділяється світло сіра рідина з домішками перетравлених речовинних мас. На правій бічній поверхні шиї у верхній третині виявлено рану вертикально орієнтована неправильної овальної форми розміром 4x1,5 см, краї та стінки нерівні вели хвилясті. На задній поверхні тулуба ліворуч виявлено дві ділянки ушкодження шкіри з підсохшим буро- коричневим дном, все визначеної та лінійної Форми розміром відповідно 7x4 см та 15x0,5 см. Кістки черепа, тулуба та кінцівок на дотик цілі будь-яких тілесних ушкоджень при зовнішньому дослідженні трупа при недостатньому штучному освітлені не виявлено. Для подальшого дослідження та встановлення причини смерті труп направляється до Апостолівського міжрайонного бюро СМЕ.

При покращенні штучного освітлення також виголене на передній внутрішній поверхні правої нижньої кінцівки від рівня верхньої третини гомілки до рівня нижньої частини стегна, виявлено 38 ранок округлої та не правильної форми з нерівними краями, діаметром від 0, до 0,6 см. Далі було оглянуто ложе трупа та виявлено на землі (частково присипано ґрунтом паперовий згорток з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного пошкодження.

Вилучено: №1 зрізи нігтьових пластин з трупа опечатано до паперового пакета, №2 змив з рук трупа опечатано до паперового пакета, №3 речовина рослинного пошкодження сіро-зеленого кольору в паперовому згортку виявленого на мецї ложе група упаковано до пакету Національна поліція (а.с.16-19, том 4).

Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації, які досліджені колегією суддів в судовому засіданні за участі сторін кримінального провадження, потерпілої.

З лікарського свідоцтва про смерть № 129 від 30 квітня 2028 року вбачається, що смерть ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_6 наступила 29 квітня 2018 року в Софіївському районі Дніпропетровської області (лісосмуга) внаслідок нападу з метою вбивства, до смерті призвело: гостра крововтрата, травма сонної артерії, наскрізне дробове вогнепальне поранення шиї (а.с. 22, том 4).

З Акту судово-медичного обстеження №129 від 29.04.2018 року трупа ОСОБА_29 , проведеного Апостолівським міжрайонним відділенням КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», встановлено, що виявлені наступні тілесні ушкодження: наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї у верхній її третині, умовно пронумерованою як рана №1, від якої відходить прямолінійний рановий канал у напрямку з ліва-направо, дещо зверху-вниз, на своєму протязі ушкоджує м`які тканини шиї, ліву сонну артерію, органокомплекс шиї з повним відділенням язика та закінчується вищеописаною вихідною шкіряною раною на правій передньо-бічній поверхні шиї, умовно пронумерованою як рана №2, довжина ранового каналу не менше 8,5 см.; прижиттєве, виникло у короткий проміжок часу, незадовго до настанні смерті, в результаті пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим зарядом, що володів великою кінетичною енергією (швидкістю) та пробивною дією; постріл здійснено з відстані в межах дії компактного дробового заряду; за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпеки для життя. Між його наявністю та наступом смерті встановлено причинно наслідковий зв`язок.

Чисельні вогнепальні дробові поранення правого плеча з напрямками ранових каналів зліва направо, спереду назад, зверху вниз довжиною від 2,0 см. до 4,5 см.; чисельні сліпі вогнепальні дробові поранення лівої верхньої кінцівки з напрямками ранових каналів зліва направо, ззаду-наперед, дещо зверху вниз, довжиною від 1,5 см. до 5,5 см; чисельні сліпі вогнепальні дробові поранення правої нижньої кінцівки з напрямками ранових каналів зліва направо, спереду-назад, дещо зверху-вниз, довжиною від 1,5 см. до 6,0 см.; прижиттєві, виникли у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті в результаті не менш одного пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим свинцевим зарядом; постріл здійснено з не близької дистанції в межах розсіювання дробового заряду; на трупі стосовно живих осіб відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Між їх наявністю та наступом смерті причинно-наслідковий зв`язок не встановлено (а.с.24-29, том 4).

Також досліджений висновок експерта №129-45-Е від 30 травня 2018 року за результатами судово-медичної експертизт, з якого встановлено, що смерть ОСОБА_29 настала від наскрізного вогнепального дробового поранення шиї з ушкодження сонної артерії та органокомплексу шиї, яке ускладнилось гострою крововтратою, що підтверджується наявністю ушкоджень, даними судово-медичного дослідження трупу та даними додаткових досліджень .

У трупа ОСОБА_29 виявлено наступні тілесні ушкодження:

- наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї у верхній її третині, умовно пронумерованою як рана №1, від якої відходить прямолінійний рановий канал у напрямку з ліва-направо, дещо зверху-вниз, на своєму протязі ушкоджує м`які тканини шиї, ліву сонну артерію, органокомплекс шиї з повним відділенням язика та закінчується вищеописаною вихідною шкіряною раною на правій передньо-бічній поверхні шиї, умовно пронумерованою як рана №2, довжина ранового каналу не менше 8,5 см.; прижиттєве, виникло у короткий проміжок часу, незадовго до настанні смерті, в результаті пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим зарядом, що володів великою кінетичною енергією (швидкістю) та пробивною дією; постріл здійснено з відстані в межах дії компактного дробового заряду; за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпеки для життя. Між його наявністю та наступом смерті встановлено причинно наслідковий зв`язок.

- чисельні вогнепальні дробові поранення правого плеча з напрямками ранових каналів зліва направо, спереду назад, зверху вниз довжиною від 2,0 см. до 4,5 см.; чисельні сліпі вогнепальні дробові поранення лівої верхньої кінцівки з напрямками ранових каналів зліва направо, ззаду-наперед, дещо зверху вниз, довжиною від 1,5 см. до 5,5 см; чисельні сліпі вогнепальні дробові поранення правої нижньої кінцівки з напрямками ранових каналів зліва направо, спереду-назад, дещо зверху-вниз, довжиною від 1,5 см. до 6,0 см.; прижиттєві, виникли у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті в результаті не менш одного пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим свинцевим зарядом; постріл здійснено з не близької дистанції в межах розсіювання дробового заряду; на трупі стосовно живих осіб відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Між їх наявністю та наступом смерті причинно-наслідковий зв`язок не встановлено

При судово-токсилогічному дослідженні крові вилученоїз трупа етиловий спирт виявлений у концентрації 1,70 проміле; що відповідає середньому ступеню алкогольного сп"яніння. Встановлена група крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. (а.с.36-41, том 4).

Відповідно до висновку експерта № 78 від 18 травня 2018 року про судово-медичнну імунологічну експертизу речових доказів, складеного судово-медичним експертом судово-медичної лабораторії Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», речовина бурого кольору виявлена на пластмасовому контейнері, який знаходився на місця вчинення злочину в лісосмузі, що розташована на відстані близько 1,5 км. від сіл Базавлучок та Терноватка в Софіївському районі Дніпропетровської області, є кров`ю (а.с. 215 -217, том 4);

Згідно з висновку експерта № 79 від 25 травня 2018 року про судово-медичнну імунологічну експертизу речових доказів, складений експертом Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», встановлено, що речовина бурого кольору вилучена на посохлому листі дерев, і рослин трави на поверхні грунту місця вчинення злочину в лісосмуг і що розташована на відстані близько 1,5км від сіл Базавлучок та Терноватка в Софіївському районі Дніпропетровської області, а саме на грунті (об. №1) та сухому листі (об. №№2-3) є кров`ю. При встановленні видової приналежності крові в об. №№ 1-3 виявлений білок крові людини. При серологічному дослідженні слідів крові об. №№ 1-3 виявлений антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В, що не виключає можливості утворення вказаних слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою крові 0, з антигеном Н і з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Оскільки сліди крові об. №№ 1-3 могли бути утвореними за рахунок крові особи (осіб) з групою крові 0, з антигеном Н і з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВО, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові потерпілого ОСОБА_29 , оскільки кров його належить саме до вказаної групи. Однак, не виключена можливість утворення цих слідів, у тому числі, від іншої особи (інших осіб) з такою ж самою групою крові (а.с. 191-196, том 4);

Колегія суддів відхиляє клопотання сторони захисту щодо недопустимості доказів (Т. 5, а.с. 185-187) - протоколу огляду місця події, протоколу огляду трупу, відеозаписів до них, похідних доказів - висновків експертиз № 78, 79 та вилучених під час слідих дій речових доказів, виходячи з наступного.

За змістом статті 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Відповідно до статті 238 КПК України огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи. Після огляду труп підлягає обов`язковому направленню для проведення судово-медичної експертизи для встановлення причини смерті.

Після перегляду відеозапису - додатку до протоколу огляду, - сторона захисту зазначила, що огляди проведено з порушенням норм КПК, оскільки використовувались пояснення свідка ОСОБА_25 , який на думку захисту був заінтересований в розкритті злочину, а так само слідчим не роз"яснено повністю понятим їх права, при огляді не застосовувалась вимірювальні прилади. Вважають, що був проведений не огляд а допит свідка ОСОБА_25 , тому ці докази є недопустимими.

Однак вказані доводи сторони захисту судова колегія вважає негрунтовними, та такими, що спростовуються матеріалами провадження та положенням кримінально-процесуального законодавства.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 квітня 2018 року за № 0000197 розпочато кримінальне провадження за зверненням ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про вбивство ОСОБА_109 в лісосмузі с. Базавлучок Софіївського району (а.с.1, том 4).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про злочин від 29 квітня 2018 року ОСОБА_25 повідомив правоохоронні органи , що в його присутності 29.04.2018р. близько 00:30 ОСОБА_19 здійснив вбивство ОСОБА_83 з мисливської рушниці в с. Терноватка Софіївського району (а.с. 9, Т. 4).

Тобто, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що кримінальне провадження за фактом вбивства ОСОБА_33 розпочато саме за заявою ОСОБА_25 , який відповідно до пункту 25 частини 1 статті 3 КПК України є учасником кримінального провадження як заявник.

За змістом статті 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Заявник має право, зокрема подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.

З перегляду відеозапису огляду місця події та трупу встановлено, що ОСОБА_25 як заявник у кримінальному провадженні був залучений до огляду, оскільки останній був безпосереднім очевидцем вчинення злочину та місця поховання трупу ОСОБА_110 . Під час огляду ОСОБА_25 показав місце вчинення вбивства, та місце, де був прихований труп ОСОБА_33 після його вбивства, що дозволило органу досудового розслідування оперативно та невідкладно отримати доказову базу, вилучити сліди злочину, доставити труп для проведення судово-медичної експертизи.

З показів допитаних у судовому засіданні свідків встановлено, що саме ОСОБА_25 був ініціатором звернення із заявою до правоохоронних органів і саме ОСОБА_25 перебував у транспортному засобі, на якому труп ОСОБА_33 був перевезений ОСОБА_19 з безпосереднього місця вчиненння вбивства до місця його заховання, а так само був свідком приховування слідів злочину.

Залучення заявника як іншого учасника кримінального провадження до проведення огляду в даному випадку не є суттєвим порушенням норм кримінального процесуального закону та не тягне за собою визнання доказів, зібраних першочергово протягом доби після вчинення злочину, недопустимими та неналежними.

Що стосується покликань сторони захисту на незастування вимірювальних приладів - рулетки, лінійки тощо, колегія суддів їх не приймає до увагу, адже за частиною 7 статті 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Тобто КПК не зобов"язує осіб, яким надано право проводити огляд користуватись вимірювальною технікою чи приладами, а незначні розбіжності щодо відстані та місця розташування предметів не є підставою для визнання доказу недопустимим та неналежним.

Колегія суддів також зауважує, що оскільки місце виявлення трупа вважається місцем події, незалежно від того, де настала смерть людини, його огляд є невідкладною слідчою дією, яка не потребує попереднього дозволу слідчого судді, а тому протокол такого огляду не може бути визнаний недопустимим доказом за цієї підстави.

Колегією суддів не встановлено істотного порушення прав та свобод людини, які б у розумінні статті 87 КПК України були б безумовною підставою для визнання отриманих в ході першочергової слідчої дії доказів недопустимими, зокрема протоколів огляду місця події та трупу, дослідженого під час судового розгляду відеозапису наведених слідчих дій, речових доказів, вилучених під час огляду, а так само і висновків екпертиз, проведених на підставі здобутих даних.

З протоколу пред`явлення трупа для впізнання, складеного 29.04.2018 за участі понятих, вбачається, що потерпілій ОСОБА_14 пред`явлено для впізнання труп ОСОБА_29 . Потерпіла ОСОБА_14 впізнала померлого за рисами обличчя - розріз очей, фрми носу, губ, пальців на руках та одягом, ним являється її чоловік ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.45-45, том 4).

Відповідно до протоколу обшуку, складеного 29.04.2018 року в період часу з 19:45 годин до 22:20 годин, під час проведення обшуку, за місцем мешкання ОСОБА_19 розташованого по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено, в приміщенні кухні металевий предмет зовні схожий на револьвер на якому мається номер НОМЕР_3 , та 35 шт. патронів дрібнокаліберних, дозвіл на право зберігання та носіння мисливської вогнепальної гладко ствольної зброї № НОМЕР_4 на ім`я російською мовою ОСОБА_111 на «Алтай», к-12 мм № НОМЕР_5 2008 року, виданого 04.09.2008 року, у вітальній кімнаті під опалювальною батарею мобільний телефон TEXET жовто-чорного кольору, два металевих ножа, у ванній кімнаті пластмасове відро в якому малися ганчірки в речовині бурого кольору зовні схожа на кров, документи які характеризують особу ОСОБА_19 , та приміщенні гаражу виявлений та доставлений до Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску д/н НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_19 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , ключі до нього, 6 папілярних слідів пальців рук на внутрішній та зовнішній частині пасажирської двері вказаного автомобіля, 2 папілярних слідів на баклажці, що знаходилась в багажнику автомобіля, та 2 папілярних слідів на задній двері до багажнику автомобіля, які запечатані до експертних пакетів (а.с.48-49, том 4).

На переглянутому в судовому засіданні відеозаписі, на якому зафіксовано обшук, проведений 29.04.2018 року в період часу з 19:45 годин до 22:20 годин, за місцем мешкання ОСОБА_19 розташованого по АДРЕСА_1 , вище перелічені обставини знайшли своє підтвердження, суттєвих процесуальних порушень не встановлено (а.с.50, том 4).

Колегією суддів перевірено доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів - протоколу обшуку та відеозапису до нього , і вилучених в результаті обшуку речових доказів.

Застосовуючи положення статті 87 КПК при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Вирішуючи питання щодо допустимості протоколу обшуку від 29 квітня 2018 року як доказу, а так само й речових доказів , вилучених під час обуку, в контексті частини 1 статті 87 КПК, колегія суддів не встановила таких істотних порушень фундаментальних прав та свобод, які б обумовили їх недопустимість.

Встановлено, що обшук за місцем проживання ОСОБА_19 відбувся одразу після внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_25 про вбивство ОСОБА_29 , до постановлення ухвали слідчого судді - як у невідкладному випадку, пов`язаному із безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Мотивами проведення невідкладного обшуку слугувало те, що на момент проведення обшуку орган досудового розслідування володів достатньою інформацією про те, що саме ОСОБА_19 з високою вірогідністю є тією особою, яка здійснила вбивство ОСОБА_29 шляхом пострілу із рушниці, адже саме на ОСОБА_19 вказав заявник - безпосередній свідок подій - ОСОБА_25 , а так само і інші безпосередні свідки - ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 . Окрім того останні повідомили, що труп загиблого після скоєння правопорушення було перевезено на мікроавтобусі FORD TRANSIT, д/н НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_19 .

Згідно з частиною 3 статті 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Матеріалами провадження підтверджується, що 30 квітня 2018 року - наступного дня після проведення обшуку слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді із клополтанням про проведення обшуку, який фактично відбувся 29 квітня 2018 року в період часу з 19:45 годин до 22:20 годин за місцем мешкання ОСОБА_19 , розташованого по АДРЕСА_1 (а.с. 53, том 4).

Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2018 року (справа № 193/552/18, пров. №1-кс/193/115/18) задоволено клопотання слідчого Софіївського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_112 , за погодженням з прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, юристом 1 класу ОСОБА_10 , винесене в рамках кримінального провадження №0000197 від 29 квітня 2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, про проведення обшуку. Надано дозвіл слідчому Софіївського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанту поліції ОСОБА_112 та/або слідчим слідчої групи на проведення обшуку, що мало місце 29 квітня 2018 року на території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності гр. ОСОБА_19 , з метою відшукання і вилучення предметів та речей, що можуть мати значення речового доказу по кримінальному провадженні №0000197 від 29.04.2018 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України (а.с. 54-55).

При цьому колегія суддів акцентує увагу на тому, що при вирішенні питання про допустимість доказів, отриманих у ході обшуку, враховується те, що в даному випадку у разі непроведення невідкладного обшуку за місцем мешкання особи, на яку вказували безпосередні свідки події вбивства ОСОБА_29 , виникла б ситуація, що призвела б у кінцевому результаті втратити нагоду та своєчасно не зафіксувати сліди злочину, зокрема не вилучити транспортний засіб, який слугував знаряддям вчинення злочину, оскільки саме за допомогою транспортного засобу FORD TRANSIT, 1998 року випуску д/н НОМЕР_6 ОСОБА_19 здійснив перевезення трупу ОСОБА_29 з місця вбивства до місця його заховання.

Під час допиту обвинуваченого останній повідомив, що він не повернувся додому 29 квітня 2018 року так як йому повідомили про те, що в його будинку проходить обшук. Як встановлено за матеріалами судового слідства, ОСОБА_19 , дізнавшись про обшук та вилучення транспортного засобу, на якому перевозили труп ОСОБА_29 став на шлях переховування, та був оголошений у розшук.

Вказані обставини свідчать про те, що у слідчого були усі підстави проводити невідкладний обшук за місцем проживання ОСОБА_19 , оскільки він проводився саме з метою переслідування особи, підозрюваної у вчиненні злочину. І хоча ОСОБА_19 і не був затриманий під час обшуку, так як був вже обізнаний про те, що відбувається вдома, однак органу досудового розслідування вдалося вилучити транспортний засіб, за допомогою якого відбувалось приховування наслідків злочину.

Колегією суддів також встановлено, що обшук проведено уповноваженими на те особами, клопотання про обшук погоджено прокурором та задоволено слідчим суддею, тобто процедура проведення слідчої дії дотримана, тому відсутні підстави визнавати протокол обшук та відеозапис до нього неналежним доказом.

Колегією суддів також перевірено допустимість речових доказів, вилучених під час обшуку. Тлумачення частини 1 статті 87 КПК у частині визнання недопустимими похідних доказів призводить до висновку, що це правило може бути застосовано до похідних доказів лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин 13 статті 87 КПК.

Недопустимості первісних доказів судовою колегією не встановлено, оскільки обшук проведено з дотриманням положень частини 3 статті 233 КПК України.

КПК зобов`язує слідчого, прокурора після обшуку одразу звернутися до суду з клопотанням про накладення арешту, що забезпечує власника чи іншого володільця майна, набутого законно та добросовісно, додатковими гарантіями перевірки правомірності володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів у порядку статті 172 КПК. Водночас вилучення предметів, придбання і використання яких здійснюється за особливими дозволами і вичерпний перелік яких визначений законодавством, чи предметів, виготовлення, придбання, зберігання, збут і розповсюдження яких забороняється законодавством, не наділяє їх статусом тимчасово вилученого майна, а відтак не покладає на сторону обвинувачення обов`язку звернутися до суду для вирішення подальшої правової долі такого майна.

Перевіряючи доводи захисту щодо неправомірності вилучення майна та визнання з цих підстав речових доказів недопустимими, судова колегія встановила, що ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2018 року (справа № 193/552/18, пров. №1-кс/193/116/18) накладено арешт на автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить гр. ОСОБА_19 , мешканцю АДРЕСА_1 ; металевий предмет зовні схожий на револьвер на якому мається номер НОМЕР_3 , 35 шт. патронів дрібнокаліберних, мобільний телефон TEXET жовто-чорного кольору, два металевих ножа, пластмасове відро та ганчірки в речовині бурого кольору зовні схожа на кров, документи які характеризують особу ОСОБА_19 , змиви з рук ОСОБА_29 та нігтьових пластин останнього, фрагментів речовини бурого кольору, корпус мобільного телефону, пластикового циліндричного контейнеру (а.с62-63, .64-65 том 4).

Отже, слідчим дотримано вимоги щодо звернення із клопотанням про арешт тимчасово вилученого під час обшуку майна, тому доводи захисту є необґрунтованими, а вилучені під час обшуку речові докази є належними та допустимими.

Окрім вищевикладеного, вина ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України підтверджується дослідженими за клопотанням сторони обвинувачення протоколами проведених слідчих дій - пред"явлення особи для впізнання та проведеними слідчими експериментами на місці подій з безпосередніми свідками вбивства ОСОБА_29 .

Згідно з протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 травня 2018 року з фототаблицею, свідок ОСОБА_28 на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках заявив, що впізнає особу на фотознімку №4 ОСОБА_75 , який здійснив вбивство ОСОБА_33 , та якого свідок впізнав за формою очей, лоба, брів та скул, за загальними рисами обличчя (а.с.18 -20, том 2);

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 травня 2018 року з фототаблицею, свідок ОСОБА_25 на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках заявив, що впізнає особу на фотознімку №3 ОСОБА_75 , якого свідок впізнав за загальними рисами обличчя, формою очей, носа. (а.с.21-23, том 2);

З протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 травня 2018 року з фототаблицею, встановлено, що свідок ОСОБА_27 на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках заявив, що впізнає особу на фотознімку №3 ОСОБА_75 , який вчинив вбивство ОСОБА_33 29 квітня 2018 року та якого свідок впізнав за загальними рисами обличчя (а.с.24-26, том 2).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 травня 2018 року з фототаблицею, свідок ОСОБА_26 на запитання, чи впізнає він когось з осіб зображених на фотознімках заявив, що впізнає особу на фотознімку №1 ОСОБА_75 , який в ніч з 18 на 29 квітня 2018 року вчинив злочин та якого свідок впізнав за формою очей, бров, рота та загальними рисами обличчя (а.с.27-28, том 2).

Оцінюючи допустимість наведених протоколів слідчих дій, колегія суддів враховує правила статті 228 КПК, які установлюють вимоги до проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, недотримання яких має наслідком визнання відповідного протоколу недопустимим доказом, тобто таким, що отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК.

На думку судової колегії, вищевказані протоколи відповідають положенням статті 228 КПК, оскільки містять опис ознак, за якими свідки впізнали обвинуваченого - його зовнішній вигляд і прикмети, а також містять вказівку на обставини, за яких вони бачили ОСОБА_113 .

Закон допускає впізнання за фотознімками або матеріалами відеозапису в разі необхідності, тобто за реальної неможливості забезпечення присутності особи, яка підлягає впізнанню. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_19 був оголошений у розшук постановою від 02 травня 2018 року (а.с. 134, том 4), тобто на момент прведення впізнання за фотознімками його міце знаходження не було встановлено.

При цьому, проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання (ч. 6 ст. 228 КПК).

За таких обставин, підстав для визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками неналежними доказами не вбачається.

Крім того, вина обвинуваченого та його версія щодо невинуватості повністю спростовується протоколами проведення слідчих експериментів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_28 від 01 травня 2018 року, встанолено, що свідокдобровільно розповів та показав в присутності понятих про події, що відбулися в період з 28.04.2018 року до 29.04.2018 року в лісосмузі, що сталися неподалік села Базавлучок в Софіївського району Дніпропетровської області. Слідчим експериментом встановлено, що 29.04.2018 року близько 00год.30хв. ОСОБА_30 (обвинувачений), свідок та вбитий ОСОБА_46 біля вогнища вживали горілку. ОСОБА_37 в цей час пішов до автомобіля, розбудив ОСОБА_51 , якому наказав розбудити ОСОБА_82 . ОСОБА_47 розбудив ОСОБА_82 , останній виліз з палатки і спитав у ОСОБА_79 що він хоче, а той справляв нужду. Потім чутно було звук перезаряду затвору, ОСОБА_48 та Ровний повернулись до ОСОБА_114 , і побачили що останній поклав рушницю на дзеркало водійської двері, та направив у напрямку свідка та ОСОБА_33 і наказав підняти руки. Вони спитали кому саме, ОСОБА_37 вказав на ОСОБА_71 - "ТИ" і здійснив перший постріл, від якого ОСОБА_66 впав на правий бік на землю, та в нього на правій руці з"явилась кров. Свідок відбіг на 5-7 метрів від вогнища, оскільки злякався, і пролунав другий постріл. Обернувшись, свідок побачив як ОСОБА_37 стоїть над ОСОБА_49 і промовив фразу "Контрольний в голову". В цей час ОСОБА_72 виліз з палатки і зазначив, що необхідно викликати швидку, на що ОСОБА_37 повідомив, що ніколи не промахується. Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_28 показав у лісосмузі місце розташування палатки, автомобіля, та де знаходилиь учасники подій (а.с. 29-31, том 2).

Пояснення свідка ОСОБА_28 , надані під час слідчого експерименту узгоджуються з показами, наданами під час допиту в суді.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_26 від 01 травня 2018 року, встанолено, що свідокдобровільно розказав та показав в присутності понятих про події, що відбулися в період з 28.04.2018 року до 29.04.2018 року в лісосмузі, що сталися в Софіївського району Дніпропетровської області. Слідчим експериментом встановлено, що свідок близько 22 години ліг спати в автомобіль, де вже спав син ОСОБА_70 , а ОСОБА_72 ліг спати в палатку. Біля вогнища залишились: ОСОБА_30 , ОСОБА_94 , ОСОБА_66 , а ОСОБА_90 на одіялі на траві. Десь опівночі ОСОБА_37 розбудив свідка, і запитав хто такий ОСОБА_66 , на що свідок відповів що товариш ОСОБА_82 . ОСОБА_37 попросив розбудити ОСОБА_82 , ОСОБА_47 розбудив ОСОБА_82 і поліз в автомобіль щоб знову спати, однак почув один постріл, десь через півхвилини інший, свідок підвівся і побачив, що біля вогнища на землі лежить ОСОБА_66 а над ним стоїть ОСОБА_37 з рушницею, всі повходили. Вячеслав питав ОСОБА_79 навіщо той це зробив, а ОСОБА_45 сказав ОСОБА_115 шукати гільзи. Одну гільзу ОСОБА_45 знайшов біля водійських дверей. Потім ОСОБА_37 перетягнув труп ОСОБА_88 до дверей автомобіля. ОСОБА_47 , ОСОБА_94 і ОСОБА_45 завантажили труп в салон. ОСОБА_37 кинув телефон вбитого у вогнище і сказав, що там жучки і що ОСОБА_66 був "засланий". Рушниця була довжиною 50-70 см, з прикладом, один ствол. Автомобіль вирушив з місця подій. За кермом був ОСОБА_72 , з боку п"яний ОСОБА_90 , в салоні труп ОСОБА_71 , ОСОБА_79 , а на задньому сидінні спав малолітній син ОСОБА_79 . Свідок пішов пішки разом з ОСОБА_86 . Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_26 показав місце розташування лісосмуги, розміщення людей в салоні автомобіля, місце розбиття табору, палатки, вогнища, столику та учасників події (а.с. 32-34, том 2).

Пояснення свідка ОСОБА_26 , надані під час слідчого експерименту узгоджуються з показами, наданими ним в суді.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_25 від 01 травня 2018 року, встановлено, що свідок добровільно розповів та показав в присутності понятих про події, що відбулися в період з 28.04.2018 року до 29.04.2018 року в лісосмузі, що сталися неподалік села Базавлучок в Софіївського району Дніпропетровської області. Слідчим експериментом встановлено, що свідок знаходився в палатці, відпочивав. В салоні транспортного засобу перебував ОСОБА_116 та син ОСОБА_70 . Близько опівночі свідка розбудив ОСОБА_47 , який сказав що ОСОБА_37 хоче щось спитати, свідок виліз з палатки, спитав у ОСОБА_70 , що він хотів, на що останній відповів "нічого" і справлялв природні потреби біля автомобіля.Свідок повернувся до палатки далі спати, та через деякий час почув перший постріл, одразу почав встановити і побачив що біля вогнища метушнулась тінь і одразу пролунав другий постріл. Вийшовши з палатки свідок побачив, що Ровний лежить на землі на правому боці, а ОСОБА_37 ходить з рушницею з прикладом, рушниця схожа на ТОЗ-106, 20 кал., ОСОБА_94 стояв напроти палатки і казав, що ОСОБА_37 вбив ОСОБА_71 . ОСОБА_117 у ОСОБА_71 не прощупувався. Це було десь о 00:25-00:29. ОСОБА_37 говорив, що Ровний агент, і що він отруїв алкоголь, та говорив, що труп слід втопити чи закопати. іЩоб зберегти життя інших свідків, ОСОБА_31 відправив свідків ОСОБА_52 і ОСОБА_48 пішки до смт Софіївка. Браганец був дуже п"яний, його посадили в автомобіль, труп завантажили в салон, і поїхали до лісу. Близько 3-ої години висадили ОСОБА_81 на перехресті, і вказав куди йти в напрямку міста Кривий Ріг, вирушили в напрямку села Новохортиця, де ОСОБА_37 в колишньому окопі закопав труп.

Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_118 вказав місце розташування транспортного засобу, розбитого табору, вогнища, розташування інших очевидців подій, положення трупу біля вогнища, місце де була зупинка транспортного засобу де висадили ОСОБА_81 , та та місце поховання трупу (а.с. 33-37, том 2).

Пояснення свідка ОСОБА_25 , надані під час слідчого експерименту узгоджуються з показами наданими ним в суді.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_27 від 01 травня 2018 року, встановлено, що свідок розповів в присутності понятих про події, що відбулися в період з 28.04.2018 року до 29.04.2018 року в лісосмузі, що сталися в Софіївському районі Дніпропетровської області. Встановлено, що 28.04.2018 року близько о 06:00 годині приїхали товарищі ОСОБА_25 , ОСОБА_47 , ОСОБА_94 , ОСОБА_45 з сином та ОСОБА_44 на автомобілі «Форд» сріблястого кольору, що належав ОСОБА_119 до свідка додому, прізвищ він не знає. Вони поїхали від його дому до магазину «Варус», де купили пива, ( 1 пляшка 2 л. «Рогань» та 15пляшок 0.5 л. «Рогань», він особисто зупинився з ОСОБА_84 , а інші брали горілку в літрових пляшках та пиво «Бад» в баночках кількість сказати не зміг. Потім вони виїхали до села Базавлучок, де свідок ніколи раніше не був. Вони з товаришами хотіли відпочити та останні взяли металошукачі. Приїхавши на місце в лісосмугу, що неподалік села Базавлучок в Софіївського району Дніпропетровської області, посідали та випили поснідали, близько о 11:00 годині пішли шукати старовинні речі, шукали близько до 15:00 години чи 16:00 години. Потім свідок ОСОБА_27 пішов в лагерь , де були всі. Під час вечері він сп`янів так як не виспався та знаходився в дрімаючому стані, в цей час всі вже випили горілку . Потім близько о 12 годині ночі він почув постріл і відкривши очі побачив ОСОБА_71 , який сидів навпроти, тримався руками за живіт. Свідок повернувся до місця звідки був постріл та побачив ОСОБА_75 з рушницею довжиною близько 60 см., яку у ОСОБА_79 свідок бачив зранку. Після цього ОСОБА_27 почув другий постріл, повернувшись побачив що ОСОБА_66 лежить на землі, а над ним стоїть ОСОБА_65 із зброєю в руках (рушницею), як він її тримав не пам`ятає. В цей час із палатки вибіг ОСОБА_120 , який кричав «викликайте швидку», а ОСОБА_121 сказав, що не потрібно так як він не промахується. Що далі відбулося свідок ОСОБА_122 не пам`ятає так як він сильно був випив алкогольниї напоїв. Після чого свідок ОСОБА_122 прокинувся в автомобілі на сидінні та запитав, що сталося та де знаходиться ОСОБА_66 . В`ячеслав йому сказав, що ОСОБА_66 знаходиться в салоні на підлозі. Потім свідок пам`ятає, що його висадили з авто десь на перехресті дороги до м. Кривий Ріг, ОСОБА_65 забрав в нього мобільний телефон(а.с. 38-40, том 2);

Зазначені слідчі дії зафіксовані на носіях інформації - оптичних дисках, клопотань про детальне дослідження яких від сторін кримінального провадження не надходило.

Стороною захисту заявлене клопотання про визнання протоколів слідчих експериментів та додатків до них - відеозаписів недопустимими доказами (Т. 5, а.с. 185-187).

Колегія суддів відхиляє твердження сторони захисту щодо недопустимості вищенаведених протоколів виходячи з наступного.

Метою слідчого експерименту відповідно до частини 1 статті 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь свідка у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від свідка відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні частини 2 статті 84 та пункту 3 частини 2 статті 99 КПК є документом.

При проведенні слідчого експерименту участь свідка не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання свідка та протокол слідчого експерименту за участю цього ж свідка є предметом оцінки суду за правилами, визначеними статтею 94 КПК, тобто це окремі самостійні процесуальні джерела доказів.

Дотримання стандартів справедливості провадження досягається через дотримання прав сторони захисту з урахуванням якості доказів сторони обвинувачення, включно з вирішенням питання про те, чи породжують сумнів щодо їх надійності або точності обставини, за яких їх було отримано, чи були використані у провадженні докази, отримані з порушенням прав на захист.

Сторона захисту не зазначила, які саме порушення кримінального процесуального закону були здійснені слідчим під час проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_56 , в той же час вважає усі докази обвинувачення неналежними та недопустимими.

Сторона захисту відмовилась від клопотань щодо дослідження відеозаписів - додатків до протоколів слідчих експериментів, вважаючи що ОСОБА_30 взагалі не набув статусу обвинуваченого, підозрюваного, а тому й докази обвинувачення не доводять його вину.

В той же час колегією суддів встановлено, що протоколи слідчих експериментів складено уповноваженими особами, у спосіб та у порядку, визначеними ст.ст. 103-106, 240 КПК України, свідки, які приймали участь в слідчому експерименті попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів , свідкам роз"яснено їх права (про що містяться відповідні підписи у протоколах), до участі у слідчому експерименті залучено понятих, здійснювалась фіксація проведених слідчих дій, та для участі в експерименті залучено статиста, участь свідків у слідчому експерименті була добровільна.

Під час допиту у судових засіданнях, свідки ОСОБА_123 , ОСОБА_28 , ОСОБА_31 , надали покази, які узгоджуються з тими обставинами та фактичними даними, які вони повідомляли під час слідчого експерименту.

Добровільність участі у слідчому експерименті свідків не викликає сумнівів, адже свідки самостійно звернулись до правоохоронних органів та повідомили про вчинене ОСОБА_19 навмисного вбивства ОСОБА_29 , а так само як під час допиту в суді, так і під час проведення слідчого експерименту, вказали на деталі події злочину, що мала місце в ніч з 28 квітня на 29 квітня 2018 року в Софіївському районі Дніпропетровської області, на місце розташування та поведінку учасників провадження, місце розташування вогнища, транспортного засобу, поховання трупу, тощо.

Матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчих експериментів від 01 травня 2018 року за участі свідків вбивства ОСОБА_29 відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими статтею 240 КПК, тому у колегії суддів відсутні підстави для висновку про їх недопустимість, процесуальних порушень з боку слідчого не встановлено.

Вина обвинуваченого також підтверджується висновком експерта Апостолівського районного відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ «ДОР» № 129-141-Е від 23 вересня 2019 року з якого встановлено, що при судово-медичній експертизі виявлено наступні тілесні ушкодження трупа гр. ОСОБА_29 , 1982 року народження: наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї, яке починається вхідною шкіряною раною на лівій бічній поверхні шиї у верхній її третині, умовно пронумерованою як рана №1, від якої відходить прямолінійний рановий канал у напрямку зліва-направо, дещо зверху-вниз, на своєму протязі ушкоджує м`які тканини шиї, ліву сонну артерію, органокомплекс шиї з повним відділенням язика та закінчується вищеописаною вихідною шкіряною раною на правій передньо-бічній поверхні шиї, умовно пронумерованою. як рана №2, довжина ранового каналу не менше 8,5см; прижиттєве, виникло у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті, в результаті пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим свинцевим зарядом, що володів великою кінетичною енергією (швидкістю) та пробивною дією; постріл здійснено з відстані в межах дії компактного дробового заряду; за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпеки для життя. Між його наявністю та наступом смерті встановлено причинно-наслідковий зв`язок.

Численні сліпі вогнепальні дробові поранення правого плеча з напрямками ранових каналів зліва-направо, спереду-назад, зверху-вниз довжиною від 2,0см до 4,5см; численні сліпі вогнепальні дробові поранення лівої верхньої кінцівки з напрямками ранових канат направо, ззаду-наперед, дещо зверху-вниз, довжиною від 1,5см до 5,5см; численні вогнепальні дробові поранення правої нижньої кінцівки з напрямками ранових канат направо, спереду-назад, дещо зверху-вниз, довжиною від 1,5см до 6,0см; прижиттєві, виникли у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті в результаті не менш одного пі вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим свинцевим зарядом; постріл здійсь близької дистанції в межах розсіювання дробового заряду; на трупі стосовно жиі відносяться до тілесних ушкоджень ЛЕГКОГО ступеню тяжкості. Між їх наяві наступом смерті причинно-наслідковий зв`язок не встановлено.

При порівнянні даних, отриманих при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_29 , 1982 року народження, з даними викладеними в протоколі проведення слідчого експерименту зі свідком гр. ОСОБА_28 та перегляді відео матеріал проведення слідчого експерименту, не виключена вірогідність заподіяння тілесних ушкоджень при механізмі та способі, які були продемонстровані ним в ході проведення слідчого експерименту (а.с. 22-28, том 3).

За клопотанням сторін кримінального провадження досліджені речові докази (т. 8, а.с. 1): мобільний телефон TEXET жовто-чорного кольору, фрагмент тканини, два металевих ножа, ганчірка з речовиною бурого кольору, документи, які характеризують особу ОСОБА_19 , та які вилучені під час обшуку, змиви з рук ОСОБА_29 та нігтьових пластин останнього, фрагментів речовини бурого кольору, залишки корпус мобільного телефону, сліди з папілярними лініями.

Під час дослідження речових доказів сторона захисту зазначила, що пакування речових доказів після їх вилучення не відповідає вимогам законодавства, зокрема на деяких пакетах є підписи, але вісутня розшифровка осіб, які підписали той чи інший спецпакет, та відсутній перелік документів, які були вилучені, тому ці речові докази є недопустимими.

Відповідно до частини 7 статті 237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

В той же час вилучення речових доказів зафіксовано на відеозаписах - додатках до протоколів обшуку, огляду місця події та огляду трупу, при досліджені яких в судовому засіданні встановлено присутність при проведенні слідчих дій понятих, слідчим дотримано порядок пакування речових доказів.

Стосовно доводів щодо неналежного упакування речових доказів, вилучених під час огляду місця події, огляду трупа 29.04.2018 (т. 4 а. с. 13-21), а так самой й обшуку, колегія суддів зазначає, що ці докази було досліджено безпосередньо в судовому засіданні (а.с. 1, том 8) , на бірках пакування наявні підписи понятих, у протоколі огляду учасники слідчої дії жодних зауважень з приводу вилучення і пакування речових доказів не вказали, тому відсутні підстав для визнання цих речових доказів недопустимими.

Певні неточності, зокрема відсутність ініціалів чи розшифрування підпису на пакувальних пакетах не тягнуть за собою недопустимість речових доказів, оскільки в цілом порядок їх отримання та вилучення на місці події дотримано.

В цілому обставин, які б свідчили про недопустимість досліджених речових доказів не встановлено, враховуючи що в матеріалах справи міститься постанова про визнання вилучених предметів речовими доказами (а.с. 51, том 4), ухвала слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна, оцінка якої вже надавалась вище, а так само й протокол огляду вилучених під час обшуку документів (а.с. 56-60), складений у відповідності до статтей 103-106 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений наполягав на тому, що транспортний засіб - автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , на якому нібито учасники подій, що мали місце в ніч з 28 квітня на 29 квітня 2018 року не придатний для перевезення пасажирів, та не має такої пасажирської здатності.

Колегією суддів вжито заходів щодо дослідження речового доказу - автомобілю FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , належить гр. ОСОБА_19 , та який зберігається на території спецмайданчика СВ ВП № 9 КРУП в Дніпропетровській області, в порядку огляду на підставі частин 3-5 статті 333 КПК України (а.с. 55-59, том 8), враховуючи запровадження воєнного стану та неможливості забезпечення прибуття усіх учасників провадження на місце зберігання речового доказу, а так само і доставки його в суд.

Огляд транспортного засобу автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску проведено відповідно до положень ст. 237, 333, 357 КПК України за участі захисника обвинуваченого - ОСОБА_24 , із залученням понятих та спеціаліста криміналіста, із застосуванням аудіо-ведео відеофіксації огляду, з метою подальшого дослідження в судовому засіданні, оскільки в умовах запровадження воєнного стану у суду відсутня можливість урахуванням положень статті 107 КПК України.

На виконання ухвали колегії суддів від 01 листопада 2022 року представлено пртокол огляду автомобіля не території відділення поліції № 9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області та відеозапис огляду.(а.с. 108-111, том 8).

Відповідно до протоколу огляду речового доказу - автомобілю FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , належить гр. ОСОБА_19 , транспортний засіб опечатаний, всі двері замкнені та опечатані, доступ до транспортного засобу відсутній (а.с. том 8).

Переглядом відеозапису проведеного огляду встановлено, що транспортний засіб FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , зберігається на території спецмайданчика СВ ВП № 9 КРУП в Дніпропетровській області, опечатаний, замки зачинені. На огляді присутній захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_24 , поняті, спеціаліст. Учасникам огляду роз"яснено їх права та обов"язки, оголошено підстави огляду.

Після відчинення дверей проведений огляд всередині транспортного засобу: на панелі приборів виявлений відеореєстратор, на якому написів не виявлено, в бардачку (в панелі приборів з права) мається аптечка з вмістом першочергової допомоги (бинти, вата, пластирі), ліхтарик, м`яка іграшка. Також, під час огляду салону ліворуч попереду мається сидіння водія, попереду праворуч сидіння пасажира. Позаду двох сидінь мається відстань 0.9 см. (до сидінь) три вряд і з шириною салону 175 см. Далі до задньої частини салону мається багажне відділення, в якому ліворуч та праворуч мається ще два подвійних сидіння, на підлозі лежить колесо до даного автомобіля, на якому лежить пластмасовий ящик, у якому в ганчірці замотаний домкрат та лежить лопата в землі, що візуально чиста, ще мається ящик з інструментами зеленого кольору. На підлозі стоїть бутиль з водою до половини наповнений об`ємом біля 20 л. Відстань між сидіннями 152 см., глибиною 103 см., і на правому сидінні лежить одіяло. Після проведеного огляду водійські праві пасажирські та задні двері зачинені на замки та опечатані бірками з підписами понятих та учасників проведеного огляду (а.с.109-112, том 8).

Проведеним оглядом речового доказу - автомобілю FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , на якому ОСОБА_30 разом із сином, 2009р.н.. та свідками ОСОБА_35 , ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 та померлим ОСОБА_68 прибули у лісосмугу Софіївського району 28 квітня 2018 року, встановлено, що в ньому окрім водійського та переднього пасажирського сидіння наявні посадочні місця в салоні, та достатньо місць дле перевезення пасажирів у кількості сім осіб , та наявне місце для багажу.

Отже доводи обвинуваченого, що транспортний засіб не придатний для перевезення пасажирів та не має відповідної кількості місць, спростовуються протоколом огляду транспортного засобу та відеозапису до нього..

Колегія суддів відхиляє в якості доказу вини обвинуваченого рапорт старшого інспектора чергового СРПП №4 Софіївського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, зареєстрованого в ЖЄО 29.04.2018 за № 1278 зазначено, що 29.04.2018 року до них звернувся гр. ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає АДРЕСА_2 , щодо можливого вбивства гр. ОСОБА_83 біля с. Тернівка, можливо Софіївського району (а.с.8, том 4), оскільки рапорт є внутрішнім документом органів національної поліції, що стосується руху кримінального провадження, зокрема підстав внесення відомостей до ЄРДР. За таких обставин, відсутні підстави визнавати його належними та допустимими доказами в розумінні статтей 84-85 КК України. Виключення цього доказу жодним чином не обмежує прав учасників судового розгляду.

Щодо посилань сторони захисту на недопустимість доказів, зібраних під час досудового провадження в цілому (Т. 5, а.с. 185-187)

Стороною захисту - адвокатами ОСОБА_21 та ОСОБА_23 заявлено клопотання про дослідження письмових доказів (а.с. 95-97, том 5), яке в подальшому відкликано клопотанням адвоката ОСОБА_22 про визнання недопустимих доказів проведених слідчих дій та речових доказів та їх недослідження (а.с. 185-187, том 5).

Під час судового розгляду обвинувачений відмовився від захисників - адвоката ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , у зв"язку з різними поглядами на тактику захисту, однак обвинувачений ОСОБА_19 підтримав заявлене захисником ОСОБА_22 клопотання про визнання доказів недопустимими. Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_24 підтримала позицію свого підзахисниго.

Сторона захисту та обвинувачений вважають, що докази, зібрані під час досудового розслідування необхідно визнати недопустимими, оскільки ОСОБА_19 не був у встановленому порядку повідомлений про підозру, повідомлення про підозру вручено дружині ОСОБА_19 - ОСОБА_124 і тому ОСОБА_19 не набув статусу підозрюваного, тому порушено право на захист.

Колегія суддів відхиляє клопотання про визнання доказів недопустимими, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; порушення права особи на захист.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 30 квітня 2018 року слідчим було складено повідомлення про підозру ОСОБА_19 , проте за вжитими заходами вручити повідомлення про підозру не вдалося. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, статей 111, 135 КПК повідомлення про підозру було вручено матері підозрюваного ОСОБА_125 разом із пам"яткою про права та обов"язки (а.с. 126-129, том 4).

Органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_19 , усвідомлюючи можливість притягнення до кримінальної відповідальності, можливість обрання запобіжного заходу, переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим 01 травня 2018 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області ініційовано клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу (т. 4, а.п. 131).

Ухвалою слідчого судді від 01 травня 2018 року було задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_19 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (т. 4, а.п. 132-133). При розгляді клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_19 набув статусу підозрюваного.

Постановою слідчого від 02 травня 2018 року ОСОБА_19 був оголошений у розшук (том 4, а.п. 134).

Ухвалою слідчого судді від 01 листопада 2018 року, у зв`язку з втратою законної сили за спливом терміну дії ухвали слідчого судді від 01 травня 2018 року, було задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_19 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (т. 2, а.п. 134-135).

Також дозвіл на затримання ОСОБА_19 надано слідчим суддею 02 травня 2019 року.

10 липня 2019 року встановлено місце знаходження ОСОБА_19 та останнього на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання, доставлення до органу досудового розслідування та суду.

ОСОБА_19 10 липня 2018 року особисто вручено пам"ятку про права та обов"язки та письмове повідомлення про підозру (том 2, а.п. 172-175), призначено захисника із Регіонального центру з надання вторинної правової допомоги (том 2, а.с. 176), роз"яснено право на захист (том 2, а.п. 177), ОСОБА_19 залучив для здійснення свого захисту адвоката ОСОБА_126 (том 2, а.п. 178-179).

Тобто, ОСОБА_19 набув статусу підозрюваного та наділений правами, передбаченими ч. 3 ст. 42 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року у справі №193/552/18 (пр. № 1-кс/193/294/19) до ОСОБА_19 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взято під варту в залі суду (том 2, а.с. 184-187).

11 липня 2019 року на підставі ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу складено протокол затримання ОСОБА_19 . Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що його складено за участю двох понятих, затриманому було роз`яснено процесуальні права та обов`язки, передбачені КПК. Протокол підписаний понятими без зауважень, а від ОСОБА_19 та захисника ОСОБА_126 зауважень не надходило (том 2, а.п. 188-189).

Також колегія суддів зауважує, що повідомлення слідчого про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину до звернення до суду із обвинувальним актом, ані підозрюваним ОСОБА_19 , ані його захисниками в порядку пункту 10 частини 1 статті 303 КПК України слідчому судді не оскаржувалось.

Закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. Сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду, в тому числі на допустимості доказів, використаних стороною обвинувачення для доведеності винуватості особи.

Натомість обвинувачений та його захисник, окрім як на неналежне повідомлення про підозру та незаконності слідчих дій з цих підстав, інших доводів щодо підстав визнання доказів недопустимими, не вказають.

Водночас колегією суддів встановлено, що вручення письмового повідомлення про підозру здійснено з урахуванням статтей 111, 135, 278 - 279 КПК, і ОСОБА_19 набув статутусу підозрюваного. Присутність захисника при врученні повідомлення про підозру матері обвинуваченого законом не вимагається.

Відповідно до частини 2 статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про те, чи може порушення певних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно не лише взяти до уваги сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

У провадженні щодо ОСОБА_19 колегією суддів не встановлено порушення права на захист, як стверджує захист, в тому числі у контексті його впливу на отримання доказів стороною обвинувачення.

Під час судового розгляду ОСОБА_19 надав покази, що 29 квітня 2018 року він був обізнаний про те, що в його будинку проводять обшук, та зі спілкування в телефонному режимі зі свідком ОСОБА_25 , останній йому повідомив, про те, що в ОСОБА_30 проблеми з законом, після чого обвинувачений додому не повернувся та став на шлях переховування від органів досудового розслідування, був оголошений у розшук.

Ці обставини також беруться до уваги колегією суддів при оцінці доказів на предмет їх допустимості, а зауваження захисту щодо порушення процедури зібрання доказів спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З урахуванням дотримання належної правової процедури набуття ОСОБА_19 статусу підозрюваного в кримінальному провадженні, повідомлення ОСОБА_19 про підозру повноважною особою та у встановленому порядку, колегія суддів відхиляє вимоги сторони захисту про порушення права на захист та визнання всіх доказів у провадженні щодо нього недопустимими.

Встановлено, що усі слідчі дії в даному кримінальному провадженні проведені уповноваженими особами, у порядку встановленому кримінально-процесуальним законом, із дотриманням належної процедури, протоколи слідчих дій відповідають положенням ст.ст. 104-106 КПК; експети залучені з урахуванням ст. 243 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) за наявності достатніх підстав для проведення експертиз за дорученням слідчого судді, а висновки експертиз належним чином вмотивовані, не є суперечливими, узгоджуються з письмовими доказами та показами свідків.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з частиною першою статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Згідно з статтею 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, колегія суддів вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність - достатніми та взаємопов`яаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Правдивість та об`єктивність показань потерпілої, свідків, які були допитані судом, не викликають сумніві, оскільки покази свідків узгоджуються між собою, не викликають суперечностей, та підтверджуються сукупністю безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів - протоколами огляду місця подія, огляду трупу, пред"явлення фотознімків для впізнання, слідчих експерементів, висновками судових експертиз.

Колегія суддів відхиляє висловлені стороною захисту доводи щодо невинуватості обвинуваченого. Версія обвинуваченого щодо непричетності до події вбивства ОСОБА_29 , оговорення його свідками викликає сумніви, оскільки жодним чином не підтверджується ані конкретними фактами, ані належними достовірними доказами, в той час як сукупність доказів сторони обвинувачення спростовують позицію ОСОБА_19 .

Доведеність винуватості ОСОБА_19 в тому, що 29 квітня 2018 після 00 год. 30 хв. він на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_29 , що направлені на умисне вбивство останнього, взяв із власного автомобіля FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , мисливську гладкоствольну рушницю та перебуваючи на незначній відстані від потерпілого ОСОБА_29 , здійснив один постріл в область колінного суглобу правої ноги, спричинивши вогнепальне дробове поранення, та доводячи свої злочинні дії до завершення, підійшов до потерпілого та фактично впритул здійснив ще один постріл в область шиї ліворуч, спричинивши останньому наскрізне вогнепальне дробове поранення, від чого ОСОБА_29 помер на місці підтверджується показаннями свідків - безпосередніх очевидців подій.

Так свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_31 , ОСОБА_123 надали в суді показання щодо фактів, які вони сприймала особисто, зокрема про те, що тільки у ОСОБА_30 , була рушниця, яку останній взяв із собою, та по приїзду в лісосмугу діставав, оскільки хотів пристрелити зайця, якого компанія помітила по дорозі до місця відпочинку. Свідок ОСОБА_28 в момент здійснення пострілів знаходився поруч з ОСОБА_68 , і бачив, що саме ОСОБА_30 дістав рушницю, яку мав ще з ранку, із салону власного автомобіля, та здійснив перший постріл біля салону автомобіля а потім підійшов ближче та здійснив контрольний постріл, від чого Ровний помер. Свідки ОСОБА_123 та ОСОБА_31 свердили, що саме ОСОБА_30 тримав у руках рушницю і постійно говорив, що ОСОБА_46 був агентом, який слідкував за ним, тому він його і позбувся.

Свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_31 , ОСОБА_123 були допитані в суді окремо один від одного, за минуванням декількох років після вбивства, однак свідки надалі чіткі покази, детально відтворили в показаннях місце розташування та дії кожної особи в лісосмузі, приблизний час та чіткий механізм вбивства, розмови та поведінку після вбивства.

Показання свідків логічні, послідовні, узгоджуються між собою, та спростовують покази ОСОБА_30 , який зазначив, що спав в салоні транспортного засобу та прокинувся лише в дорозі, нічого не бачив та не сув. Допитані в суді свідки відповіли на усі запитання, спрямовані на з`ясування достовірності їхніх показань.

Версія обвинуваченого спростовується і протоколами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_35 , під час проведення яких свідки відтворили обставини подій, що мали місце в ніч з 28 квітня на 29 квітня 2018 року, зокрема, те, що ОСОБА_46 , ОСОБА_28 , ОСОБА_30 разом перебували біля вогнище, та десь о півночі ОСОБА_30 відійшов по особистим справам (справити нужду) та дістав з салону автомобіля рушницю, з якої здійснив два постріли в ОСОБА_33 , наказавши перед чим підняти руки.

Беззаперечно встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_19 здійснив два окремі постріли, один з яких впритул у шию потерпілого із рушниці, яка призначена для стрільби лише одиночними пострілами і не має автоматичного режиму ведення вогню, свідомо бажаючи настання смерті потерпілого., якого вважав ворогом.

Версія обвинуваченого щодо його невинуватості спростовується й висновком експерта Апостолівського районного відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ «ДОР» № 129-141-Е від 23 вересня 2019 року, яким встановлено що заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке перебувало в причинно наслідковому зв"язку зі смертю ОСОБА_29 (наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї прижиттєве, виникло у короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті, в результаті пострілу з вогнепальної зброї, що був споряджений дробовим свинцевим зарядом, що володів великою кінетичною енергією (швидкістю) та пробивною дією; постріл здійснено з відстані в межах дії компактного дробового заряду) не виключається при механізмі та способі, які були продемонстровані свідком ОСОБА_28 в ході проведення слідчого експерименту (а.с. 22-28, том 3).

Колегія суддів наголошує на тому, що сторона захисту, як і сам обвинувачений не був позбавлений права представити суду докази, які б спростовували висновки експертиз (ч. 5 ст. 356 КК України), отримані в ході проведення слідчих експериментів фактичні дані обстановки події вбивства, а так само суду не надано суду документів, показань, які б могли вказувати на недостовірності показань свідків , їх негативну репутацію, нечесність свідків (ч. 2 ст. 96 КПК України).

Аналізуючи зібрані у справі докази, судова колегія вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_19 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і колегія суддів вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 115 КК України за вище встановлених обставин..

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Колегія суддів вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_19 своїми протиправними діями, спрямованими на заподіяння смерті ОСОБА_29 , спричинив наскрізне вогнепальне дробове поранення шиї з ушкодженнями сонної артерії та органокомплексу шиї, яке ускладнилося гострою крововтратою, та перебувало в прямому причинно-наслідковому зв"язку зі смертю ОСОБА_29 .

Сукупність всіх обставин вчинення злочину таких як: спосіб нанесення тілесних ушкоджень, направленість й динаміка дій ОСОБА_19 , мотиви таких дій, наступну поведінку винного, який після закінчення злочинних дій намагався приховати вчинене, знищював речові докази, свідчить про розуміння ним настання негативних наслідків своїх дій, а так само спрямованість його умислу - спричинення смерті ОСОБА_29 на ґрунті раптово виниклих неприязних між ними стосунків.

Вибір знаряддя злочину, яким заподіяно ушкодження, їх локалізація і характер, а саме в ділянки життєво важливих органів, та поведінка обвинуваченого після заподіяння потерпілому вогнепальних ушкоджень , беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку статті 94 КПК України, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_19 , та кваліфікує дії останнього за частиною 1 статті 115 КК України, за ознаками вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Згідно зі статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень..

Згідно з частиною 6 статті 12 КК України вчинене ОСОБА_19 кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 115 КК України є особливо тяжким злочином.

При визначені виду та розміру покарань колегія суддів керується вимогами статей 65-68 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України колегією суддів не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до статті 67 КК України, колегія суддів визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статті 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, не інкримінує ОСОБА_19 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В той же час ця обставина зазначена в обвинувальному акті як такої, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено необхідність визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_19 злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки факт вживання алкоголю (горілки) в обсязі 0,5 літрів підтверджено самим обвинуваченим під час його допиту, а так само і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , та протоколами проведення слідчих експериментів. Тобто, зазначена обставина підтверджена в ході судового розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 163 від 29.08.2018 року з КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР», зазначено, що обвинувачений ОСОБА_19 ОСОБА_19 на хронічне психічне захворювання, недоумств хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Зокрема, в період часу, що - відноситься до інкримінованого йому діяння, ОСОБА_19 не виявляв і ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, про шо свідчить його правильне орієнтування в навколишньому і особах, певна послідовність і цілеспрямованість дій, відсутність у його поведінці та висловлюваннях у той період часу ознак маячіння, галюцинацій, розладів свідомості або інших хворобливих порушень душевної діяльності ОСОБА_19 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_19 у теперішній час також може усвідомлювати свої дії і керувати ними. У ОСОБА_19 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_19 не потребує, в досліджувані ситуації у стані фізіологічного афекту не перебував. Індивідуально-психологічні особливості обвинуваченого ОСОБА_19 істотно не вплинули на його свідомість та поведінку в кримінальній ситуації. (а.с. 217-220, том 2)

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, оскільки категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права передусім є недискримінаційним підходом, та не є неупередженістю, оскільки це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину за статтею 12 КК України та межі покарання за санкцією статті КК України відповідатимуть один одному, ай те, що покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, особою винного. До того ж складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною статті закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Визначаючи ступінь тяжкості злочину необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, а саме: форми вини, мотивів, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків). Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Під час призначення покарання ОСОБА_19 колегія суддів виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину і вважає, що виправлення ОСОБА_19 та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства, тобто має бути пов`язано з призначенням йому покарання лише у виді позбавленням волі.

Вчинення обвинуваченим умисного вбивства людини, характер, кількість та локалізація тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, спосіб вбивств, обраний обвинуваченим, мотив особистої неприязні, який поставлений вище, ніж життя людини, мета завдати потерпілому смерті, що свідчить про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі та винятковий цинізм, є підставою для висновку, що ОСОБА_19 становить особливу небезпеку для суспільства.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою думку потерпілих матері загиблого, яка внаслідок злочинних дій обвинуваченого, втратила сина, а так само і дружини загиблого, яка втратила опору свого життя, коханого чоловіка, та які просили призначити максимально суворе покарання довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Колегія суддів враховує, що обвинувачений раніше несудимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, одружений; має на утриманні неповнолітнього сина (2009р.н.).

При визначені строку покарання, колегія суддів враховує наслідки вчиненого злочину та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, відсутність критики й співчуття до потерпілих, невизнання вини; звинувачення в адресу свідків, вчинення особливо тяжкого злочину проти життя людини; особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб позбавлення життя, а також невідворотність та тяжкість наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, зокрема переховування від органів досудового розслідування, зникнення з місця постійного проживання, знищення речових доказів.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_19 з метою приховання трупу ОСОБА_29 завантажив його до салону вказаного власного автомобіля та перевіз його до лісосмуги, що розташована на відстані 3 км. від с. Нова Хотриця Софіївського району Дніпропетровської області, де в канаві прикопав землею, та місце поховання трупа ОСОБА_29 , покинув. З показів допитаних свідків також встановлено, що ОСОБА_19 мав намір втопити труп з метою приховати сліди вчиненного злочину, однак вказаний план не реалізував, та все ж таки захоронив труп убитого ним ОСОБА_29 .

Також встановлено, що ОСОБА_19 приховав сліди злочину - прикопував сліди крові убитого, кинув у вогнище мобільний телефон ОСОБА_29 , зібрав його речі та викинув, на місці вбивства зібрав гільзи з метою приховування слідів та перешкоджанню в подальшому встанолення істини у справі. Після повернення до місця проживання ОСОБА_30 став на шлях переховування, та будучи обізнаним про проведення обшуку в його домоволодінні залишив місце постійного проживання - Кривий Ріг та переховувався у місті Києві, де був затриманий на підставі ухвали слідчого судді більш ніж через рік після скоєного вбивства.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання у максимальних межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією цієї статті.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Рішення щодо цивільного позову

Ухвалою колегії суддів від 03 грудня 2019 року прийнято до розгляду цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_19 про відшкодування майнової і моральної шкоди, спричиненої злочином (внаслідок умисного вбивства).

У позові потерпіла просить відшкодувати понесені у зв"язку з вбивством її сина ОСОБА_29 витрати: поминальний обід від 07.06.2018 року на суму 3600,00 грн.: поминальний обід 07.05.2018р. на суму 3200,00грн., поминальний обід 29.04.2019 року - на суму 5964,00грн., поминальний обід 02.05.2018 року - на суму 9600,00грн.; мобільний телефон - 15646,00грн; золотий ланцюжок з підвіскою -29500,00грн., квіти - 1840,00грн.; витрати на поховання у розмірі 17270,00грн.; та в якості компенсації моральної шкоди стягнути з ОСОБА_19 на її користь 1 000 000,00 (один мільйон) грн.

Сторона захисту та обвинувачений просили відмовити у задовленні цивільного позову в повному обсязі.

Згідно з статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає такі елементи, як шкода, протиправність поведінки, причинний зв`язок між ними, а також за виключенням передбачених законом випадків, вина заподіювача шкоди, тобто відшкодуванню підлягає тільки та шкода, яка є об`єктивним наслідком протиправної дії чи бездіяльності.

Згідно з статтей 1166, 1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана майну, особистим немайновим правам, а так само і майну фізичної особи, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В силу статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, і така шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною 2 статті 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

З наведених правових норм випливає, що право на відшкодування витрат на поховання та спорудження пам`ятника належить особі, яка фактично ці витрати понесла.

Встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 понесла витрати на поховання сина ОСОБА_29 у розмірі 17270,00грн., що підтверджується накладною № 144 від 30 квітня 2018 року.

Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_19 знищив телефон ОСОБА_29 - кинув у вогнище, а інші речі зібрав у сумку та викинув.

За таких обставин, оскільки саме з неправомірних дій ОСОБА_19 особисті речі вбитого ОСОБА_29 не були повернуті родині загиблого, колегія суддів, враховуючи положення ст. 22, 1166, 1177 ЦК України, вважає за доцільне стягнути артість мобільний телефону - 15646,00грн; та золотого ланцюжка з підвіскою - 29500,00грн., вартість яких підтверджується квитанціями, доданими до позову.

Крім того, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а такаж те, що потерпіла ОСОБА_13 змушена була здійснювати поховання сина, який загинув від насильницької смерті, від неправомірних дій ОСОБА_19 , а так само і враховуючи звичаї та традиції поминання особи після поховання, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_19 на користь ОСОБА_13 слід стягнути витрати на проведення поминального обіду , який був проведений 02 травня 2018 року на суму 9600,00 грн. та витрати на придбання квітів для ушанування пам"яті загиблого на суму 1840,00грн. , і таке стягнення не буде надмірним для обвинуваченого, та є доцільним з урахуванням обставин справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку такі витрати в розумінні статті 22 ЦК України є збитками, яких зазнала потерпіла, і які б вона не понесла, якщо б не стався злочин.

В той же час колегія суддів не вбачає підстав для стягнення витрати на інші поминальні обіди, які були проведені 07.06.2018 року на суму 3600,00 грн.: 07.05.2018р. на суму 3200,00грн., 29.04.2019 року - на суму 5964,00грн.

Колегія суддів задовольняє цільний позов потерпілої до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди частково, а саме на суму 70220,00 (сімдесят тисяч двісті двадцять) грн., в решті вимог відмовляє у зв"язку з безпідставністю.

Встановлено, що у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_29 потерпіла - його мати ОСОБА_13 зазнала душевних страждань. Стресовий стан матері та її особистий психоемоційний стан приносить їй страждання, У такий спосіб їй була заподіяна моральна шкода. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, пов`язаних з невідворотністю втрати сина, позбавленням можливості спілкуватись з ним в подальшому та істотними змінами в сімейному житті, ступеня вини ОСОБА_19 , відсутність з його боку співчуття, бажання компенсувати спричинений біль, та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати потерпілій ОСОБА_13 , становить 1 000 000,00 (один мільйон) гривень.

Саме така сума моральної компенсації, з урахуванням встановлених обставин кримінального провадження, мотивів вбивства, поведінки обвинуваченого впродовж судового розгляду з 2019 по 2023 рік, знищення та приховування обвинуваченим особистих речей ОСОБА_29 , а також переховування від оранів сллідства та суду, є достатньою та справедливою.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувалась колегія суддів

Згідно ухвали слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019року відносно ОСОБА_19 застосований запобіжний захід тримання під вартою на шістдесят днів, ОСОБА_19 взято під варту в залі суду, про що складено протокол затримання. Фактично ОСОБА_19 був затриманий 10 липня 2019 року на виконання ухвали про дозвіл назатримання з метою приводу.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає зарахувати ОСОБА_19 термін попереднього ув`язнення з 10 липня 2019 року по дату набрання законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а строк відбуття покарання відраховувати з моменту проголошення вироку.

Вирішуючи питання про долю речових доказів , колегією суддів встановлено, що згідно з постанови про направлення матеріалів досудового розслідування за підслідністю від 19 вересня 2019 року вбачається, що відповідно до висновку експерта №29/3.1/1076 від 22.06.2018 предмети, патрони у кількості тридцяти п`яти одиниць, вилучені 29.04.2018 під час проведення обшуку по АДРЕСА_1 , є боєприпасами. Тридцять три патрони з наданих є 5,6 мм. спортивно мисливськими патронами кільцевого запалення до нарізної спортивно - мисливської зброї калібру 5,6 мм. (гвинтівок ТОЗ-8, пістолетів Марголіна та інш.), два патрони є спортивно - мисливськими патронами калібру .22 LR до спортивної та мисливської зброї калібру .22 LR (карабіни та гвинтівки Remington, Anschutz,Savage та інш.). Патрони, до стрільби придатні. На підставі чого внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000373 від 12.09.2019 за ч.1 ст. 263 КК України та Матеріали направлені за підслідністю. Відповідно до квитанції №38 на прийняту зброю та боєприпаси від 30 квітня 2019 року, револьвер калібром 5.6 мм., та набої прийнято на зберігання в камері схову. (а.с.236-240, том.2).

Враховуючи, що вказані обставини не були предметом судового розгляду, колегія суддів не вирішує питання про долю цих речових доказів та витрат на проведення їх експертизи.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи долю речового доказу - автомобілю FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить гр. ОСОБА_19 , колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для застосування спеціальної конфіскації.

Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 96-1 КК України).

Згідно з частиною 1 статті 96-2 КК України Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_19 використав власний транспортний засіб - автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 з метою перевезення та приховування вчиненого злочину. Встановлено, що після здійснення вбивства ОСОБА_29 , ОСОБА_19 завантажив тіло ОСОБА_29 в автомобіль, та перевіз в іншу місцевість де закопав труп, після чого став на шлях переховування був використанний для приховування особливо тяжкого злочину

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі продовжений.

Відповідно до частини 6 статті 17 Закону України «Про оборону України», в умовах воєнного стану відповідно до закону допускається примусове вилучення приватного майна та відчуження об`єктів права приватної власності громадян з наступним повним відшкодуванням їх вартості у порядку та терміни, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. При цьому, відповідно до частини другої цієї статті у місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.

26 лютого 2022 року КМУ видав розпорядження №186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил», відповідно до якого, вирішено передати необхідне для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану конфісковане майно, майно, визнане безхазяйним, майно, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання (у тому числі майно, визначене у статті 184 Митного кодексу України), що за правом успадкування чи на інших законних підставах перейшло у власність держави, до сфери управління Міністерства оборони, інших центральних органів виконавчої влади та державних органів, які здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до закону, та правоохоронними органами.

Враховуючи, що автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , був пристосований для приховування злочину, колегія суддів вважає застосувати до нього положення пункту 4 частини 1 статті 96 КК України та конфіскувати в дохід держави з подальшою передачею на потреби ЗСУ.

Питання про долю решти речових доказів колегія суддів вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Колегія суддів вважає за доцільне скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2018 року, а саме: на автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить гр. ОСОБА_19 , мешканцю АДРЕСА_1 ; мобільний телефон TEXET жовто-чорного кольору, два металевих ножа, пластмасове відро та ганчірки в речовині бурого кольору зовні схожа на кров, документи які характеризують особу ОСОБА_19 , змиви з рук ОСОБА_29 та нігтьових пластин останнього, фрагментів речовини бурого кольору, корпус мобільного телефону, пластикового циліндричного контейнеру ,слід скасувати .

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України відсутні.

З огляду на вид та міру покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_19 , наявність ризиків, які не зменшились на даний час, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому судом покарання, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який чи скасування раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної силу.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376, 615 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 22 лютого 2023 року.

На підставі частини 5 статті 72 КК України ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання - 10 липня 2019 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Цільний позов потерпілої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 до обвинуваченого ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь потерпілої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в рахунок відшкодування:

- матеріальної шкоди 70220,00 (сімдесят тисяч двісті двадцять) грн.,

- моральної шкоди - 1 000 000 (один) мільйон гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Захід забезпечення кримінального провадження, застосований ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2018 року (справа № 193/552/18, пров. №1-кс/193/116/18), якою накладено арешт на автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить гр. ОСОБА_19 , мешканцю АДРЕСА_1 ; мобільний телефон TEXET жовто-чорного кольору, два металевих ножа, пластмасове відро та ганчірки в речовині бурого кольору зовні схожі на кров, документи які характеризують особу ОСОБА_19 , змиви з рук ОСОБА_29 та нігтьових пластин останнього, фрагментів речовини бурого кольору, корпус мобільного телефону, пластикового циліндричного контейнеру - скасувати після набрання вироку законної сили.

На підставі ст. 96-1, пункту 4 частини 1 статті 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до транспортного засобу, який був знаряддям вчинення злочину, а саме автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить гр. ОСОБА_19 , зберігається на території спецмайданчика СВ ВП № 9 КРУП в Дніпропетровській області.

Транспортний засіб - автомобіль FORD TRANSIT, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 належить гр. ОСОБА_19 , зберігається на території спецмайданчика СВ ВП № 9 КРУП в Дніпропетровській області конфіскувати в дохід держави з метою подальшого передання на потреби ЗСУ.

Речові докази по справі, а саме:

- мобільний телефон «ТЕХЕТ» жовто-чорного кольору, вилучений під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_19 , відповідно до квитанції №41 про прийняття речових доказів для зберігання в камері зберігання Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - повернути законному володільцю або його представнику після набрання вироку законної сили;

- два металевих ножа, ганчірки в речовині бурого кольору зовні схожої на кров, змиви з обох рук та зрізів нігтьових пластин ОСОБА_29 , фрагменти сухого листя зі слідами

РБК, залишки обгорілого сенсорного мобільного телефону (корпус) з чохлом,

фрагменти землі зі слідами РБК, фрагмент, ганчірки 7 шт., контейнер пластмасовий (пластмасовий дозатор для дробі), 10 липких стрічок з слідами папілярних ліній які відповідно до квитанцій №41, № 43 про прийняття речових доказів для зберігання в камері зберігання Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області зберігаються в камері схову - після набрання вироком законної сили знищити.

- документи, що характеризують особу ОСОБА_19 , вилученіпід час обшуку, відповідно до квитанції №41 про прийняття речових доказів для зберігання в камері зберігання Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - повернути законному володільцю або його представнику після набрання вироку законної сили.

Матеріали кримінального провадження №0000197 зберігати у судовій справі № 193/1362/19.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3