ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1978/22 Справа № 201/8978/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Невське Кремінського району Луганської області, з середньою освітою, працюючої дояркою, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань №4 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Приймаючи оскаржуване рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років; враховуються дані про особу підозрюваної; наявність обґрунтованої підозри; наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім і не зможе запобігти вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями до неї та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку адвоката, судовий розгляд слідчим суддею клопотання про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу не був справедливим. Оскаржувана ухвала, за змістом не відповідає вимогам пунктів 2, 3 та 4 ч.1 ст.196 КПК України. Мотивувальна частина не містить відомостей про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Адвокат вважає, що ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч.І ст.177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання; незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, доводи клопотання щодо ризиків та обґрунтованості підозри вважає недоведеними.

Позиція учасників апеляційного перегляду.

В апеляційному суді підозрювана ОСОБА_7 , та її адвокат ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати, відмовити в задоволенні клопотання.

Прокурор в апеляційному суді заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення слідчого судді залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, та змін внесених до чинного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею не дотримані, а доводи захисника підозрюваної, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з матеріалами справи, органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, а саме у пособництві державі-агресору, що, на думку сторони обвинувачення дає матеріально-правові підстави для застосування стосовно підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК за обставин, викладених в повідомленні про підозру та доданими до клопотання слідчого доказами, колегія суддів вважає передчасними.

Так, диспозицією ч.1 ст.111-2 КК України встановлено кримінальну відповідальність за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Передбачено кримінальну відповідальність, зокрема, за добровільний збір, підготовку та/або передачу матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Колегія суддів наголошує, що мова в даній статті йде про активні умисні дії, які полягають саме в збиранні та акумулюванні таких ресурсів або інших активів. Під час розгляду кожного конкретного кримінального провадження принципово важливо зосереджуватися на ознаках суб`єктивної сторони вчиненого діяння. Всі злочини проти основ національної безпеки України вчиняються з прямим умислом. Водночас обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони, попри те, що вони не зазначені в змісті тієї чи іншої статті, є спеціальний мотив (антидержавницький мотив вчинити діяння на шкоду інтересам України) та мета (заподіяти шкоду національній безпеці України).

В апеляційному суді ОСОБА_7 пояснила, що перебуває у розпачі, її дії не були добровільними, що вона під певним психологічним примусом окупантів, побоюючись за своє життя та життя родини, вимушена була виконувати певні вимоги загарбників.

Пояснила, що під час окупації села Невське Свастівського району Луганської області з даного селища виїхали майже всі мешканці, та залишились лише 17 сімей. Вона з окупаційного селища не в змозі була виїхати, остільки на її утриманні залишились доньки з двома неповнолітніми дітьми, мати, яка похилого віку, та якій важко пересуватись. Єдиним джерелом її доходу була робота на фермерському господарстві,- дояркою. До її хати зайшли зі зброєю солдати та сказали, що вона буде пекти їм пиріжки та готувати їжу, на що вона відповіла, що це робити не буде, оскільки постійно працює на фермі дояркою. Вони почали їй погрожувати, заявляючи, що розправляться з онуками та доньками, і сказали щоб вона подумала. Тому вона вимушено погодилась. Солдати почали привозити їй олію, муку дріжджі, крупу, щоб вона готувала їм пиріжки, їжу. Гроші їй за це не платили. Коли дали 5 мішків муки, то вона віддала їх на ферму, що б цю муку роздали односельчанам. Працюючи дояркою, вона також роздавала молоко односельчанам, а коли дорізали корів, то ділилась м`ясом.

Зазначила, що не надавала ніякої суттєвої інформації військовослужбовцям окупаційних військ, плату від них не отримувала.

На її будинок російські військові повісили прапор триколор. Доньки його перевісили, але російські солдати повенули його назад. Вона особисто ніякого прапору на свій дім не вивішувала. Зазначила, що разом з донькою слідкували за порядком у будинках за номерами 80 та 78, однак російські військові пролізли туди самі через паркан і поселилися. Вони самі нікого туди не заселяли, та добровільно не показувала помешкання.

Ризики вважає надуманими, вона нікуди не переховувалась, на її утриманні хвора мати, доньки, онуки. У неї проукраїнська позиція, її син захищає у лавах ЗС Україну. Підозра вважає безпідставною.

На переконання колегії суддів, органи досудового розслідування повинні враховувати лише належні, об`єктивні дані, які б могли прямо вказувати на умисні дії особи, направлені на реальне пособництво окупантам. Слід враховувати і фактичні обставини події, а саме перебування ОСОБА_7 з родиною під окупацією протягом 8 місяців. Вона особливо наголошувала, що російські солдати примусово зі зброєю в руках прийшли до неї додому та погрожуючи розправою їй та родини, примусили до готування їм їжі. Своїх односельчан вона нікому не здавала, та пояснила, що її омовили деякі недоброзичливі односельці, зі свідком ОСОБА_9 у неї давні неприязні стосунки. Інформація цих осіб не відповідає дійсності. З підозрою за ч.1 ст.111-2 КК України категорично не згодна.

Розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених пунктами 1, 2 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме, що ОСОБА_7 , перебуваючи не під вартою та усвідомлюючи суворість можливого покарання може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними висновки слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки він ґрунтується виключно на тяжкості можливого покарання, у разі визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Хоча тяжкість можливого покарання і є вагомою обставиною для оцінювання ризику переховування, однак, за відсутності інших доказів, вона не може бути самодостатньою підставою для підтвердження вказаного ризику, що узгоджується зі сталою практикою ЄСПЛ, викладеною, зокрема у рішеннях «Мамедова проти Росії», «Харченко проти України» та ін.

Крім цього, апеляційний суд не може погодитись з висновками слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки вказаний ризик не доведений жодним доказом. Більше того, слідчим у своєму клопотанні та прокурором у судовому засіданні під час розгляду справи слідчим суддею та апеляційним судом не конкретизовано та не зазначено, до яких саме доказів, речей чи документів має доступ підозрювана ОСОБА_7 , яка є дояркою, та яке значення вони мають для розслідування цього кримінального провадження. Апеляційному суду було надано фотографії місця мешкання ОСОБА_7 , де вбачається, що воно після обстрілу фактично розрушено, будь-якого майна чи речей в ньому не залишилось взагалі. Зазначений ризик є лише припущенням.

Аналогічно викладеному, колегія суддів не може погодитись й з існуванням ризику того, що ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки органом досудового розслідування не долучено жодного доказу, який би свідчив, що підозрювана намагалась чи реально здійснила такий вплив з метою зміни показань зазначених осіб. Вказані висновки слідчого судді ґрунтуються на припущеннях.

Крім цього, слід враховувати те, що ОСОБА_7 раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, її син, як зазначено вище, проходить службу в ЗС України.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не може погодитись з висновками слідчого судді, що прокурор в судовому засіданні довів наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор в клопотанні.

Вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді та не отримали належної правової оцінки, що потягло необґрунтованість його висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 зазначеного найсуворішого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положенням ч. 2 ст. 194 КПК України передбачено, що Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, що у даному випадку є підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, апеляційний суд, вважає за необхідне скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 303, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, - скасувати.

Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого 2 СВ 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_10 , погодженого прокурором Сватівської окружної прокуратури Луганської області ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _____________ _____________

ОСОБА_2 Іванченко ОСОБА_12 Пістун ОСОБА_13