Справа № 204 /3037/22
1-кп / 204 / 282 /23
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2023 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2021 р.н., військовослужбовця військової служби за контрактом, стрільця 2 роти 2 взводу 1 відділення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-03 грудня 2021 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 407 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 409, ч. 3 ст. 408 КК України, -
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) № 7 від 11.01.2018 ОСОБА_5 призову (3-2017) призначено стрільцем 2-го відділення 4-го взводу 4-ї стрілецької роти 2-го стрілецького батальйону. 11 липня 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 144 (по стройовій частині), ОСОБА_5 , прийнято на військову службу за контрактом строком на 3 роки, зараховано до списків осіб особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 255 (по стройовій частині) від 18 грудня 2020 року, ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 1-го відділення 2-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону, після чого він приступив до виконання службових обов`язків відповідно до займаної посади.Старший солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем служби за контрактом, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 26, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.Згідно з Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.У відповідності до нової редакції статей 408 та 409 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2015 року № 39 зазначено, що до ст. 408 та 409 КК України внесені зміни та їх доповнено ч. 3, які передбачають відповідальність, за дезертирство та за ухилення від військової служби шляхом іншого обману, вчинені в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні військових злочинів в умовах особливого періоду.Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 407 КК України та засуджено до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Однак, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинивши кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, в умовах особливого періоду, за наступних обставин:
Так, 16 листопада 2021 року, наказом № 226 командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, старшому солдату ОСОБА_5 надано щорічну основну відпустку терміном 30 діб, в період з 16 листопада по 15 грудня 2021 року, тобто 16 грудня 2021 року старший солдат ОСОБА_5 повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 НГУ та приступити до виконання своїх службових обов`язків за посадою.Разом з тим, старший солдат ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, маючи об`єктивні можливості виконувати обов`язки військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , 14 грудня 2021 року засобами телефонного зв`язку повідомив безпосередньому начальнику командиру 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону лейтенанту ОСОБА_7 завідомо неправдиві відомості про його перебування на лікуванні та неможливість 16 грудня 2021 року прибути до військової частини з відпустки, чим ввів лейтенанта ОСОБА_7 в оману, оскільки ці обставини не відповідали дійсності. 18 січня 2022 року старший солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_1 НГУ (за адресою: АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків, чим припинив вчинення кримінального правопорушення. При цьому, ОСОБА_5 не надав командуванню жодних документів, що підтверджують поважні причини його звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою в період з 16 грудня 2021 року по 18 січня 2022 року, оскільки на лікуванні в цей період він фактично не перебував.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_5 в період часу з 16 грудня 2021 року по 18 січня 2022 року, ухилився від несення обов`язків військової служби шляхом обману, посадові обов`язки не виконував, цей час проводив на власний розсуд, не приймаючи жодних дій для повернення до військової частини.
Умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ч.3 ст.409 КК України КК України.
В подальшому, 19 січня 2022 року, старший солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, цей час проводив на власний розсуд, не вчиняючи жодних дій для повернення до військової частини НОМЕР_1 НГ України, а про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління свідомо не повідомляв. 15 квітня 2022 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону, за адресою: м. Дніпро, вул. Феодосіївська 2, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення.
Умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у дезертирстві, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ч.3 ст.408 КК України КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 3 ст. 409, ч. 3 ст. 408 КК України, не визнав, зазначивши, що не вважає себе винуватим, оскільки він невірно зрозумів попередній вирок суду від 03 грудня 2021 року за ч.4 ст.407 КК України. Отримавши вказаний вирок суду, він вирішив, що його повинні були звільнити зі служби, а він повинен був стати на облік у КВІ за місцем проживання.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він до березня 2022 року обіймав посаду старшого помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 НГУ, де проходить службу солдат ОСОБА_5 . Йому було доручено провести службове розслідування за фактом відсутності на службі ОСОБА_5 з 19.01.2022 року. Йому також відомо, що в період з 16.12.2021 року по 18.01.2022 року ОСОБА_5 був незаконно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , повідомивши командира, що він перебуває на лікуванні. 18.01.2022 року ОСОБА_5 прибув до військової частини НОМЕР_1 , у супроводі матері, при цьому не надав жодних медичних документів, які б підтвердили факт його перебування на лікарняному, з ним було проведено бесіду. 19.01.2022 року ОСОБА_5 знов без поважних причин не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , на телефон не відповідав. Було організовано пошук останнього.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він перебуває на посаді заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ. Йому відомо, що з 17.11.2021 року по 16.12.2021 року старший солдат ОСОБА_5 знаходився у щорічній відпустці, з якої не прибув у розташування військової частини № НОМЕР_1 НГУ. ОСОБА_5 доповів командиру ОСОБА_7 про те, що він захворів і знаходиться на лікуванні. Було організовано пошуки ОСОБА_5 та встановлено, що останній за медичною допомогою до лікарів не звертався. 18.01.2022 року ОСОБА_5 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 , з ним було проведено роз`яснювальну роботу. 19.01.2022 року ОСОБА_5 знов не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважної причини. Він разом із ОСОБА_10 здійснили виїзд за місцем мешкання ОСОБА_5 , де останній повідомив, що не бажає з`являтися у розташування військової частини.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що до березня 2022 року він обіймав посаду заступника командира полку по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 НГУ. Йому відомо, що з 17.11.2021 року по 16.12.2021 року старший солдат ОСОБА_5 , який знаходився у щорічній відпустці, не прибув у розташування військової частини № НОМЕР_1 НГУ з щорічної відпустки за 2021 рік до 18.01.2022 року. Було призначено службове розслідування за даним фактом. В ході пошуків командир ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_5 , який повідомив, що знаходиться на лікарняному. Однак, було встановлено, що ОСОБА_5 до медичних закладів не звертався. В січні 2022 року він виїздив до місця мешкання ОСОБА_5 , де останній повідомив, що не бажає повертатися до військової частини.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що до березня 2022 року він перебував на посаді командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, де проходить службу солдат ОСОБА_5 . 16.11.2021 року ОСОБА_5 була надана щорічна відпустка строком на 30 діб, тобто до 16.12.2021 року. 14.12.2021 ОСОБА_5 зателефонував йому та повідомив, що він захворів та знаходиться на лікуванні у медичному закладі. Потім ОСОБА_5 на зв`язок не виходив. Пізніше було встановлено, що ніяких медичних документів щодо проходження лікування ОСОБА_5 не має бо він не перебував на лікуванні. 18.01.2022 року ОСОБА_5 у супроводі матері прибув до військової частини, листок непрацездатності не надав. Тільки пояснив, що він не бажає проходити службу у військовій частині.19 січня 2022 року ОСОБА_5 знов не з`явися у розташування військової частини без поважних причин. Було призначено службове розслідування та організовані пошуки ОСОБА_11 . Прибувши до місця мешкання останнього, де було виявлено ОСОБА_5 , який відмовився їхати до місця служби, оскільки не бажає проходити службу в лавах НГУ.
- повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_12 про відсутність солдата ОСОБА_5 на військовій службі без поважних причин(а.п.4-5);
- установчими даними на військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 відділення 2 взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_5 (а.п.6-7);
- матеріалами службового розслідування за фактом нез`явлення на службу без поважних причин солдата ОСОБА_5 (а.п.9-26);
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про підсумки проведення службового розслідування від 20.01.2022 року за №37, згідно якого службове розслідування за фактом нез`явлення на службу без поважних причин солдата ОСОБА_5 закінчено та вважати таким, що знайшло своє підтвердження. За порушення вимог ст..ст.11,12,14,128 Закону України «Про статут внутрішньої служби збройних сил України» на підставі ст..48 Дисциплінарного статут Збройних сил України солдату ОСОБА_5 оголошено «попередження про неповну службову відповідальність». Враховуючи те, що солдат ОСОБА_5 вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.407 КК України, а в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.409, ч.3 ст.408 КК України, слід повідомити органи прокуратури з метою прийняття правового рішення (а.п.30-31);
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №20 від 31.01.2022 року, яким виключено з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_5 , який не прибув на службу без поважних причин, з 19.01.2022 року (а.п42);
- медичною характеристикою відносно солдата ОСОБА_5 (а.п.43);
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №226 від 16.11.2021 року щодо вибуття стрільця 1-го відділення 2-го взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону старшого солдата ОСОБА_5 у щорічну основну відпустку за 2021 рік, тривалістю 30 календарних днів з 16 листопада по 15 грудня 2021 року, без виїзду з м.Дніпро (а.п.44);
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №194 від 28.09.2020 року, згідно якого ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення військовослужбовця військової служби за контрактом, підстава: Наказ МВС від 30.01.2017 року №73 (а.п.45);
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №255 від 18.12.2020 року, згідно якого вважати таким, що приступив до виконання обов`язків старшого солдата ОСОБА_5 з 18.12.2020 року за посадою стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, підстава : рапорт старшого солдата ОСОБА_5 (а.п.46);
- протоколом огляду від 11.04.2022 року, згідно якого проведено огляд електронного носія з написом « ОСОБА_13 », на якому є запис спілкування командира військової частини ОСОБА_14 з солдатом ОСОБА_5 з приводу відсутності останнього на військовій службі без поважних причин (а.п.52-57);
- контрактом про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України від 12.07.2018 року, укладеного з ОСОБА_5 (а.п.80);
- Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №144 від 11.07.2018 року про прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_5 (а.п.81);
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про результати службового розслідування стосовно старшого солдата ОСОБА_5 (а.п.99-100);
- матеріалами службового розслідування за фактом відсутності на службі стршого солдата ОСОБА_5 (а.п.)
- висновком службового розслідування за фактом відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_15 , затвердженого Т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_16 , згідно якого встановлено, що солдат ОСОБА_5 відсутній на військовій службі з 19.01.2022 року по 11.02.2022 року, тобто понад 10 діб (а.п.104-106);
- рапортом командира 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону лейтенанта пресс О. від 19.01.2022 року, згідно якого 19.01.2022 року о 08.00 год. під час шикування особового складу 2 стрілецької роти, ним було виявлено відсутність у строю старшого солдатаа почтара ОСОБА_17 , на телефонні дзвінки не відповідає, про свою відсутність нікого не попереджав (а.п.107);
- рапортом т.в.о. командира 1 стрілецького батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_18 від 19.01.2022 року, згідно якого, доповідає по суті рапорта лейтенанта ОСОБА_7 (а.п.107);
- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №39 від 20.01.2022 року щодо проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі 19.01.2022 року старшого солдата ОСОБА_5 (а.п.110);
- листом проведення бесід, згідно якого, ОСОБА_5 в період з 13.10.2020 року по 24.06.2021 року неодноразово був попереджений про відповідальність за самовільне залишення військової частини, про що свідчить підпис останнього (а.п.117);
- інформацією командира військової частини НОМЕР_1 національної гвардії України полковника ОСОБА_12 від 19.05.2022 року, згідно якої контракт з військовослужбовцем не закінчився (а.п.168-169).
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_5 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі, тому суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості. Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.
До показань обвинуваченого ОСОБА_5 суд ставиться критично, та вважає, що вони повністю спростовують показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , допитаними у судовому засіданні та вищевказаними письмовими доказами, дослідженими під час судового засіданні. Не визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що він вважав,що його повинні були звільнити зі служби після ухвалення відносно нього вироку суду від 03.12.2021 року, судом розцінюється, як намагання обвинуваченого уникнути покарання за вчинення тяжких військових кримінальних правопорушень.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.409, ч.3 ст.408 КК України, а його дії правильно кваліфіковані:
- за ч. 3 ст. 409 КК України, як ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану;
- за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.3 ст.409, ч.3 ст.408 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого. Так обвинувачений ОСОБА_5 , раніше судимий за вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби, який має непогашену і не зняту у встановленому законом порядку судимість, в період іспитового строку, знов вчинив тяжкі військові кримінальні правопорушення, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є рецидив злочину. На підставі викладеного, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст.409, ч.3 ст.408 КК України, що відповідатиме ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, цілям його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання. З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як видно з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Оскільки нові кримінальні правопорушення за зазначеним кримінальним провадженням обвинуваченим було вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, суд на підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_5 частково приєднує невідбутий строк покарання, призначений за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року.
Обвинуваченому ОСОБА_5 по даному кримінальному провадженню ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 травня 2022 року застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року, змінений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляд тримання під вартою в умовах гауптвахти.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд-
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 409, ч. 3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання:
*за ч.3 ст.409 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі;
*за ч.3 ст.408 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_20 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2021 року та остаточно ОСОБА_20 призначити покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_20 відраховувати з 04 липня 2022 року.
Запобіжний захід ОСОБА_20 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою, з утриманням на гауптвахті.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1