Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7436/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2022 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000249 від 09.04.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, військовослужбовця військової служби за контрактом, який на час вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді командира 3 механізованого відділення командира машини 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший сержант», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді командира 3 механізованого відділення командира машини 3 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.02.2022 діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників, без поважних причин, самовільно залишив місце несення служби місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 що розташовувалася у АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану та у період з 25.02.2022 по 06.03.2022, перебував за межами частини, знаходячись постійно у м. Дніпро, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій ст.. 407 КК України (крім строкової служби).
17 жовтня 2022 року між прокурор Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво №1261 від 13.07.2012 року), уклали угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачені ст.. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивна характеристика обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст.. 67 КК України не встановлено.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі на покарання у виді 2 років службового обмеження.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
У судовому засіданні учасники судового засідання прохали суд затвердити вищевказану угоду про визнання винуватості.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим віднесений до тяжкого злочину, потерпілих в даному кримінальному провадженні немає, отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 розуміє положення ч. ч. 4, 5 ст. 474 КПК України.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:
1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:
1) що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:
мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;
мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;
допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Крім того, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угои, передбачені статтею 473 цього Кодексу.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Згідно ст. 58 КК України Покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а дстрок покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання

Умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 475, 615 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Угоду від 17.10.2022 року по кримінальному провадженню, якевнесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000249 від 09.04.2022 року, про визнання винуватості, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_3 , - затвердити.
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі на покарання у виді 2 років службового обмеження із відрахуванням з грошового забезпечення в доход держави 15 відсотків.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий ОСОБА_1