Справа №639/2940/21
Провадження № 1-КП/639/135/22
УХВАЛА
щодо дії запобіжного заходу
04 листопада 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000246 від 13.03.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурором було подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність ризиків, на які вказував прокурор, в поданому до суду клопотанні просили змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Вирішуючи вказане питання відповідно до ст. 331 КПК України, суд виходить з такого.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.03.2021 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.05.2021.

В подальшому дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувалась ухвалами суду, востаннє ухвалою суду від 14.09.2022 до 12.11.2022.

Згідно п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого та свідків; 5)вчини інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки

ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, востаннє 17.10.2018 Першотравневим міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; місця реєстрації та нерухомості у власності в м. Харкові не має; не працює, отже, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 перевірялась слідчим суддею при обранні йому запобіжного заходу під час досудового розслідування, підтверджується матеріалами досудового розслідування та показаннями, зокрема, потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які, будучи допитаними судом, вказали на ОСОБА_4 як на особу, що вчинила відповідне кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується. При цьому остаточна оцінка кожному доказу окремо та в їх сукупності, відповідно до ст. ст. 89, 94, 368, 373 КПК України, буде надана судом на відповідній стадії судового розгляду під час ухвалення судового рішення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини» (Selcuk v. Turkey), § 34; «Мацнеттер проти Австрії» (Matznetter v. Austria), § 9).

Ризик впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, на наявність якого посилався прокурор, на даний час виключений, оскільки вони допитані судом, проте, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік, репутацію, відсутність даних про наявність тяжких захворювань, конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду; вчинити нове кримінальне правопорушення.

Під час вирішення відповідного питання судом вивчалась можливість обрання відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризикам. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, їх ступінь, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: 1) тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; 2) даних про особу обвинуваченого, наведених вище (наявність судимості; вік; відсутність достатньо міцних соціальних зв`язків; репутацію; майновий стан ), суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, адже жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Щодо посилань сторони захисту на тривалість судового розгляду, то, з урахуванням положень п. 2 ч. 3 ст. 28 КПК України, вони є безпідставними, адже судом в повному обсязі досліджені докази по кримінальному провадженню, а перешкоди в закінченні судового розгляду обумовлені поведінкою самого ОСОБА_4 , який спочатку відмовлявся від давання показань до дослідження всіх доказів сторони обвинувачення, а після того як вони були досліджені відмовлявся від їх давання, голослівно посилаючись на погане самопочуття, ініціював ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до свого допиту та затягував ознайомлення з ними, про що зазначено в ухвалі суду від 22.08.2022р.. В судовому засіданні 04.11.2022 обвинувачений ОСОБА_4 знов відмовився від давання показань.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який необхідно відмовити.

З огляду на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення із погрозою застосуванням насильства щодо потерпілих, суд, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначає обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369, 372, 376 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою відмовити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 02 січня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1