ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/2/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи, ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши 16 січня 2023 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в м. Тернополі матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 28 листопада 2022 р.,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 р. задоволено клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , подане в рамках кримінального провадження №0001821 від 19.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, та накладено арешт шляхом позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження на автомобіль марки "МАЗ", н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливо-мастильними матеріалами), що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання м. Чортків.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник третьої особи - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки "МАЗ", н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливо-мастильними матеріалами), що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання м. Чортків, шляхом позбавлення права на розпорядження, відчуження та користування власниками майна - відмовити.

Вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Наголошує суду, що ФОП ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні є третьою особою, адже слідчим суддею вирішувалось питання щодо накладення арешту на майно, яке є в його законному користуванні, та на майно, яке є його власністю.

Щодо обставин справи апелянт зазначає, що на підставі договору оренди АЗС № 5 від 01.01.2022, ФОП ОСОБА_7 орендує у ФОП ОСОБА_11 автозаправну станцію, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ліцензії головного управління ДПС у Тернопільській області реєстраційний номер 1900180 від 20.10.2020 останньому надано право роздрібної торгівлі пальним за адресою: смт. Підволочиськ, вул. Незалежності, 19, АЗС.

Відповідно до товаро-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №221101/0004 від 01 листопада 2022 року, ТОВ Томойл Лоджістік ЕНД Трейдінг на підставі замовлення ТОВ «Імпекс ОЙЛ» повинно було доставити ФОП ОСОБА_7 бензин моторний 95, об`ємом 32186 дм/куб.

Так відповідно до акцизної накладної форми «П» (примірник 2-2), порядковий номер - 5, ТОВ «Імпекс ОЙЛ» передало бензин об`ємом 32186 дм/куб. ФОП ОСОБА_7 , який знаходився на пересувному акцизному складі НОМЕР_4.

Даний факт підтверджується квитанцією №2 від 19.11.2022, відповідно до якої Державною Податковою службою України прийнято акцизну накладну, порядковий номер - 5 до реєстру та присвоєно реєстраційний номер .

Надалі, відповідно до акцизної накладної форми «П» (примірник 1-1) від 19.11.2022 порядковий номер - 14, Державну податкову службу попереджено про переміщення 32,186 дм/куб. бензину 95 з пересувного акцизного складу НОМЕР_4 на акцизний склад № 1009775, який знаходиться в смт. Підволочиськ.

Даний факт підтверджується квитанцією від 19.11.2022, відповідно до якої Державна податкова служби України прийняла акцизну накладну та зареєстровано за реєстраційним номером .

Акцизною накладною форми «П» (примірник 1-2) від 19.11.2022 року, порядковий номер - 14 Державну податкову службу попереджено про переміщення 32,186 дм/куб. бензину 95 з пересувного акцизного складу НОМЕР_4 на акцизний склад № 1009775, який знаходиться в смт. Підволочиськ.

Даний факт підтверджується квитанцією від 19.11.2022, відповідно до якого Державна податкова служба України прийняла акцизну накладну та зареєстрована за реєстраційним номером .

Таким чином, відбулось повне відвантаження бензину 95 в загальній кількості 32,186 дм/куб. на акцизний склад № 1009775, який знаходиться за адресою вул. Незалежності, 19, смт. Підволочиськ.

Про те, що акцизний склад № 1009775 дійсно знаходиться по АДРЕСА_1, Тернопільська область підтверджується витягом з реєстру платників податків акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового.

Апелянт вказує, що в разі реалізації (транспортування) пального з одного акцизного складу на інший платник податку зобов`язаний скласти акцизні накладні та згідно "Порядку заповнення акцизної накладної" таку необхідно зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

На підставі Договору оренди АЗС №3 від 01.01.2022 ФОП ОСОБА_7 орендує у ФОП ОСОБА_12 автозаправну станцію, що знаходиться за адресою с. Чистилів, Тернопільський район.

Згідно ліцензії головного управління ДФС у Тернопільській області реєстраційний номер 1900181 від 11.07.2019 останньому надано право роздрібної торгівлі пальним за адресою с. Чистилів, Тернопільський район, Тернопільська область.

Отже, яка зазначає апелянт, ФОП ОСОБА_7 здійснює роздрібну торгівлю пальним у спосіб відповідно до чинного законодавства і на А3С в с. Чистилів, Тернопільський район.

Звертає увагу колегії суддів апеляційного суду, що на виконання вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, та враховуючи вимоги Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, ФОП ОСОБА_7 було сформовано товаро-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № 1/11/22 від 19.11.2022.

Так, згідно вказаної транспортної накладної ФОП ОСОБА_7 , який є одночасно замовником та вантажоодержувачем, здійснює внутрішнє переміщення нафтопродуктів, а саме бензин марки 95 з пункту навантаження смт. Підволочиськ до пункту розвантаження с. Чистилів, Тернопільська область в кількості 7820 дм/куб.

Апелянт вказує, що така накладна була представлена працівникам поліції водієм транспортного засобу ОСОБА_13 , який наказом №36/20 від 04.03.2020 прийнятий на посаду оператора АЗС з 05.03.2020 та наказом ФОП ОСОБА_7 №8922 від 31.10.2022 переведено з посади оператора АЗС на посаду водія автотранспортних засобів.

Вважає, що належним документом, який повинен підтверджувати облік товаро-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, є товаро-транспортна накладна, яку було представлено працівникам поліції.

Зазначає, що незважаючи на дозвіл переміщення пального в разі неможливості реєстрації акцизної накладної, ФОП ОСОБА_7 було зареєстровано в Єдиному реєстрі акцизних накладних в електронній формі акцизна накладна форми П № 15 примірник 1-2 за реєстраційним номером від 19.11.2022, що підтверджується випискою з особистого електронного кабінету ФОП ОСОБА_7 .

Відповідно до вказаної акцизної накладної вбачається, що із акцизного складу № 1009775, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 здійснено відвантаження пального масою 7,820 дм/куб. на автомобіль МАЗ, д. н. з. НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_7 користується на підставі договору оренди транспортного засобу, про який зазначено вище.

Примірник 2-2 акцизної накладної форми П № 15 було зареєстровано в Єдиному реєстрі акцизних накладних в електронній формі за реєстраційним номером від 19.11.2022, що також підтверджується випискою з особистого електронного кабінету ФОП ОСОБА_7 .

Таким чином, на переконання апелянта, ФОП ОСОБА_7 було виконано вимоги законодавства в частині повідомлення органу податкової служби щодо переміщення нафтопродуктів масою 7,820 дм/куб. з одного акцизного складу до іншого.

Фактом наповнення пальним марки 95 масою 7820,00 на автомобіль МАЗ 500, д. н. з. НОМЕР_1 , є видана ОСОБА_7 накладна на внутрішнє переміщення № СТ-0000108 від 19.11.2022.

Апелянт вважає, що з аналізу поданих документів та обставин справи ФОП ОСОБА_7 повністю доведено підтверджуючими документами, що даний автомобіль МАЗ 500, д. н. з. НОМЕР_1 , перебуває у його законному володінні, бензин марки 95 зберігався та транспортувався у спосіб, визначений законом, а походження пального не є незаконно виготовленим, однак слідчий суддя не прийняв такі доводи до уваги.

Крім того, апелянт наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати, серед іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання представника третьої особи, арешт майна, яке належить на законних підставах ФОП ОСОБА_7 , а також автомобіля, яким останній користується на підставі Договору оренди транспортного засобу та який необхідний йому для здійснення господарської діяльності, завдає великі збитки, оскільки нереалізація пального, яке знаходиться в транспортному засобі МАЗ, та відсутність отримання прибутку ОСОБА_7 загрожує здійсненню його законної господарської діяльності.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя зазначив, що не бере до уваги заперечення представника щодо накладення арешту на майно, оскільки документи, які можуть підтвердити правдивість викладеної в них інформації, подані з порушенням норм законодавства (ч. 3 ст. 99, ч.2 ст. 92 КПК України, п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації").

Наголошує, що у судовому засіданні, яке відбулось 28.11.2022, був присутній представник третьої особи ФОП ОСОБА_7 , який під час розгляду справи давав пояснення, обґрунтовуючи це відповідними доказами, які були безпосередньо долучені до матеріалів справи.

Апелянт зауважує, що при долученні до матеріалів справи вказаних доказів судом не було зроблено жодних зауважень щодо допустимості таких та не ставилось питання щодо їх неприйняття.

Стверджує, що, не приймаючи подані докази, суд позбавив власника майна ФОП ОСОБА_7 права на захист, подання доказів, що є грубим порушенням прав останнього. Тому вважає, що слідчим суддею не було досліджено належним чином докази, які були подані на підтвердження певних обставин.

Також, в оскарженій ухвалі слідчий суддя зазначає, що згідно реєстраційної картки транспортного засобу, заява 189669774, автомобіль марки АЦМ МАЗ 500, д. н. з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю м. Чортків.

Вказаний автомобіль із цистерною, (наповненою паливно-мастильними матеріалами), постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001821 від 19.11.2022.

Відповідно до долученої копії постанови про визнання речей доказами апелянт вбачає, що в такій не зазначено дати складання, що унеможливлює встановити час, з якого автомобіль МАЗ 500 визнаний речовим доказом, а тому така не могла бути прийнята судом в якості доказу у справі, оскільки не відповідає вимогам процесуального закону.

Крім цього, 30.12.2022 та 13.01.2023 адвокатом ОСОБА_8 були подані клопотання про долучення документів та додаткових доказів до матеріалів справи.

З метою повного, всебічного і об`єктивного розгляду апеляційної скарги, з урахуванням всіх доказів, які існували на момент прийняття оскаржуваного рішення, однак не були відображені в клопотанні про арешт майна, а інші здобуті після накладення арешту, останній просить долучити до матеріалів справи наступні додаткові докази, а саме:

- постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/17275/22 від 05.12.2022, якою закрито провадження відносно ОСОБА_13 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення;

- витяг з єдиного реєстру акцизних накладних;

- диск з відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції №475100;

- судову повістку-повідомлення;

- клопотання про допит свідка від 13.12.2022;

- скаргу на бездіяльність слідчого слідчого відділення Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області;

- копію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.01.2023 в адміністративній справі №607/18664/22, яким задоволено позов ОСОБА_13 в інтересах якого діяв адвокат ОСОБА_8 до УПП в Тернопільській області ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 , - адвоката ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0001821 від 19.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2022 екіпажем ПП Юпітер 202 на автодорозі М30 - 152 км., м. Тернопіль було зупинено автомобіль марки «МАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 , водій якого перевозив паливно-мастильні матеріали без будь-яких на це документів. Про проходження даних паливно - мастильних матеріалів водій нічого пояснити не зміг.

Відповідно до протоколу огляду, копія якого додана до матеріалів клопотання прокурора, 19.11.2022 під час проведення зазначеної слідчої дії виявлено, вилучено та опечатано автомобіль «МАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 (з цистерною).

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, заява 189669774, автомобіль марки АЦМ МАЗ 500, д. н. з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю м. Чортків.

Вказаний автомобіль із цистерною (наповненою паливно-мастильними матеріалами) постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001821 від 19.11.2022.

21.11.2022 шляхом здачі у відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту шляхом позбавлення права власника майна на користування, розпорядження та відчуження на автомобіль марки "МАЗ", н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливо-мастильними матеріалами), що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання м. Чортків, яке надійшло до місцевого суду 23.11.2022.

Того ж дня, 23.11.2022 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області винесено ухвалу, якою зазначене клопотання повернуто прокурору, надано строк для усунення недоліків, допущених при його подачі, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

25.11.2022 прокурором, після усунення недоліків, клопотання подане повторно.

28.11.2022 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. клопотання прокурора про арешт майна було задоволено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що матеріалами клопотання прокурора доведено існування на даний час розумних підозр вважати, що майно, арешт на яке прокурор просить накласти, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає ст. 98 КПК України та з метою збереження вказаного майна, як речових доказів, які необхідні для проведення слідчих дій, від можливого його приховування, відчуження, знищення, слідчий суддя прийшов до переконання, що клопотання прокурора підлягає до задоволення.

При цьому слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, не знаходить у висновках сторони обвинувачення при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Доказів настання невиправданих негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчим суддею не встановлено.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції2 та "Кушоглу проти Болгарії2). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції2). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає, аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначених вимог закону прокурор та слідчий суддя не дотрималися.

Суд апеляційної інстанції з огляду на ч. 1 ст. 404 КПК переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із долучених до апеляційної скарги матеріалів, а саме договору оренди транспортного засобу від 07.11.2022 та акта приймання - передачі, укладених між гр. ОСОБА_10 (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_7 (Орендар), останній прийняв від Орендодавця в строкове платне володіння автомобіль МАЗ 500 (тип - Паливоцистерна - С), д. н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Отже, автомобіль МАЗ 500 (тип - Паливоцистерна - С), д. н. з. НОМЕР_1 перебуває у законному користуванні (оренді) ФОП ОСОБА_7 , а отже останній є третьою особою, адже судом вирішувалось питання щодо накладення арешту на майно, яке є в його законному користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на автомобіль марки "МАЗ", д. н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливно-мастильними матеріалами) зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, є збереження речових доказів.

Однак, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів встановила, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували необхідність накладення арешту на майно шляхом заборони користування майном, немає.

Для оцінки потреб досудового розслідування суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

З клопотання про арешт майна вбачається, що в СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0001821 від 19.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, суть якої зводиться до незаконного зберігання з метою збуту, транспортування незаконно виготовлених пального або інших підакцизних товарів.

Склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 204 КК України, є формальним і злочин вважається закінченим з моменту вчинення однієї із зазначених в ній дій, незалежно від того, чи спричинили ці дії які - небудь наслідки.

Прокурором, який звернувся до суду з клопотанням, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання у якості речових доказів автомобіль марки «МАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливно-мастильними матеріалами).

Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження і оскаржувана ухвала слідчого судді.

Колегія суддів приходить до висновку, що будь-яких обставин, які б свідчили про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні прокурора майно, а саме: автомобіль марки "МАЗ", д. н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливно-мастильними матеріалами), в розумінні заборони права користуватися майном, не вбачається, оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування підозра будь-кому не оголошувалась, санкція частини 1 статті 204 КК України, за якою внесені відомості до ЄРДР, додаткової міри покарання у виді конфіскації майна не передбачає, цивільний позов у кримінальному провадженні ніким не заявлений, ризиків знищення чи пошкодження майна не встановлено, відсутні достатні відомості того, що майно, на яке пропонується накласти арешт, здобуто злочинним шляхом.

Вказані обставини свідчать про порушення вимог ст. 170 КПК України і в свою чергу, унеможливлюють забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності та оренди із завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника та орендаря шляхом заборони користування, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на автомобіль марки «МАЗ», д. н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливно-мастильними матеріалами), що перебуває у власності ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , та орендарем якого є ОСОБА_7 , шляхом заборони користування майном, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи володільця майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника та орендаря майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга - частковому задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора частково.

Керуючись ст. ст. 24, 64-2, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 28 листопада 2022 р. про накладення арешту шляхом позбавлення права на користування, розпорядження та відчуження, на автомобіль марки "МАЗ", н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливо-мастильними матеріалами), що належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання м. Чортків - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , подане в рамках кримінального провадження №0001821 від 19.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки "МАЗ", д. н. з. НОМЕР_1 (із цистерною, наповненою паливо-мастильними матеріалами), що належить ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , орендарем якого є ОСОБА_7 , шляхом заборони розпорядження і відчуження.

У решті вимог клопотання прокурора - щодо заборони користування майном, - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Судді:

______________ __________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3