Справа № 639/3903/22
Провадження № 1-кп/639/421/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 від 14.09.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Генічеськ Херсонської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, який має військове звання «сержант», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 7 від 15.03.2022 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця третього стрілецького відділення третього стрілецького взводу четвертої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України. З 15.03.2022 ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 110 від 20.06.2022 сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 .
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують сержанта ОСОБА_3 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, сержант ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.
Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року, строком на 90 діб.
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.
Однак, сержант ОСОБА_3 під час проходження військової служби за мобілізацією, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, 23.08.2022 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.
Так, сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23.08.2022 самовільно залишив місце служби, а саме ППД-2 військової частини НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
У подальшому, 13 листопада 2022 року, сержант ОСОБА_3 самостійно прибув до ТУ ДБР у м. Полтаві, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 23 серпня 2022 року сержант ОСОБА_3 умисно, в умовах воєнного стану, без поважних причин самовільно залишив місце служби, а саме ППД-2 військової частини НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за її межами до 13 листопада 2022 року.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

ІІ. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.
29.11.2022 між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні 0000272 від 14.09.2022, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості визначено, що підозрюваний ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутої підозри.

Підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину.

Підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язується: а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; б) щиро каятися; в) активно сприяти розгляду кримінального провадження судом.

Сторонами погоджено призначення ОСОБА_3 покарання, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин справи на підставі ст. 62, 69 КК України замінити основне покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 29.11.2022.

ІІІ. Мотиви суду при вирішенні питання про затвердження угоди про визнання винуватості
Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Вимогами п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо , зокрема, тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогами КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю.

Наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, є з`явлення зі зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, відсутні.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є учасником АТО, в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, його щире каяття, а такожбеззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують.

Враховуючи вищевказані обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи підозрюваного ОСОБА_3 , суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 29.11.2022 та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання, із застосуванням ст.69 КК України, нижче він нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

На підставі ст. 62, 69 КК України суд приймає рішення про заміну основного покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні засуджених військовослужбовців, яке підлягає реальному відбуттю, до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити дію стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29.11.2022 у кримінальному провадженні № 0000272 від 14.09.2022, укладену між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_4 з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити обвинуваченому ОСОБА_3 призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк на 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення вироку з 05 грудня 2022 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18.05.2017) зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення з 17.11.2022 до 04.12.2022 включно, з розрахунку день за день.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1