Справа № 761/6037/18
Провадження № 1-кп/761/505/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

судді ОСОБА_4

присяжних ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10, ОСОБА_11,

обвинуваченого ОСОБА_1

представника потерпілого ОСОБА_12

потерпілої ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000179 від 29.01.2018 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Муровані Курилівці, Мурованокуриловецького району, Вінницької обл., громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296; ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115; ст. 340; ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

в судовому засіданні відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення сторін кримінального провадження клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 оскільки строк дії попередньої ухвали щодо тримання під вартою обвинуваченого спливає раніше, ніж відбудеться наступне судове засідання.

Прокурор вважає за необхідне вирішити питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки останній обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжких злочинів, ризики, які враховувались раніше судом не змінилися та не зменшились, менш суворіший запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам, щодо переховування від суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисники заперечували з приводу клопотання прокурора, оскільки обвинувачення яке висунуто обвинуваченому ОСОБА_1 є необґрунтованим, ризики наведені прокурором у клопотанні є формальними та нічим не підтверджені, а тому просили змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки обвинувачений вже довгий час перебуває під вартою, має сталі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, має на утриманні осіб.

Представник потерпілого та потерпіла підтримали думку прокурора.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Суд присяжних, заслухавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного та обвинуваченого, експерта, спеціаліста, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого або продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, продовження строку дії додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, суд у відповідності до ст. 331 КПК України своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує строк їх дії на строк, що не перевищує двох місяців.

Вирішуючи питання про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосовувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.

На стадії судового розгляду кримінальних проваджень, які надійшли до суду з обвинувальним актом суд враховує не лише наявність обґрунтованої підозри, а й наступне.

Так, у даному кримінальному провадженні прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення у відповідності до п.2 ч.3 ст. 283 КПК України, про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду 21.02.2018, у порядку передбаченому ст. 291 КПК України. Отже, ОСОБА_1 відповідно до положення ч.2 ст. 42 КПК України набув статусу обвинуваченого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296; ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115; ст. 340; ч. 1 ст. 263 КК України.

Зважаючи на інформацію з реєстру матеріалів досудового розслідування, інформацію з клопотання про долучення та дослідження доказів сторони обвинувачення та опису таких доказів, дані, що містяться в протоколах слідчих дій, документах вже безпосередньо досліджених в судовому засіданні, у суду присяжних відсутні підстави вважати, що доводи прокурора про існування достатніх доказів для доведення висунутого обвинувачення є очевидно необґрунтованими та довільними.

Так само за наслідками дослідження документів, протоколів слідчих дій, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання цих доказів очевидно недопустимими, та судом прийнято рішення, що остаточну оцінку цим доказам суд надаватиме під час ухвалення вироку за результатами розгляду даного кримінального провадження.

Отже, в межах даного кримінального провадження до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався декілька разів. Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 судом неодноразово досліджувалось як питання обґрунтованості підозри повідомленої останньому, так і те, що останній набув статусу обвинуваченого.

Тобто, судом враховано наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати неупередженого спостерігача, що обвинувачений ОСОБА_1 можливо вчинив інкримінований йому злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» є обґрунтованою підозрою.

Суд не піддає сумніву повідомлену під час досудового розслідування підозру ОСОБА_1 оскільки на даний час останній набув статусу обвинуваченого, розпочато безпосереднє дослідження доказів сторони обвинувачення щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_1 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296; ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115; п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115; ст. 340; ч. 1 ст. 263 КК УкраїниКК України, які відносяться до різного ступеню тяжкості, в тому числі і особливо тяжких, наслідком вчинення даних протиправних дій є смерть особи. Санкція одного з інкримінованих обвинуваченому злочинів, зокрема п.п. 7, 12 ч.2 ст.115 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

При обрані обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу на час судового розгляду, за наслідками проведення підготовчого судового засідання, судом, а у подальшому при вирішенні питань щодо продовження строку дії заходів забезпечення за клопотаннями прокурора, судом присяжних, досліджувалося питання як обґрунтованості підозри, повідомленої обвинуваченому, набуття ним статусу обвинуваченого, обсяг та вагомість доказів, враховувалося тяжкість кримінальних правопорушень та існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, у зв`язку із чим встановлено відсутність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На час розгляду даного клопотання обставини враховані судом раніше фактично не змінились та ризики не зменшились.

Так, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_1 та продовженні строку дії цього запобіжного заходу, судом враховувались наявні ризики можливої неправомірної поведінки обвинуваченого, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, існування яких обумовлюється тим, що інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які утворюють сукупність тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено покарання, зокрема, у виді довічного позбавлення волі.

Перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування, у клопотанні прокурора про долучення матеріалів, а також дані частини доказів, що суд безпосередньо дослідив, свідчить про їх вагомість, більш детальну оцінку цим доказам, суд надасть як на відповідній стадії судового розгляду під час вивчення їх змісту та подальшого аналізу, так і при оцінці всіх доказів у сукупності в ході ухвалення остаточного рішення.

При цьому, необхідно звернути увагу, що в ході дослідження матеріалів кримінального провадження, що містяться в першому томі, долученого стороною обвинувачення, судом не встановлено підстав для визнання досліджених доказів очевидно недопустимими.

Міра покарання, призначення якої передбачається обвинуваченому ОСОБА_1 у разі доведення його винуватості та усвідомлення обвинуваченим цієї обставини, переконливо дає підстави вважати, що продовжують існувати такі ризики неправомірної процесуальної поведінки як: переховування від суду, тобто ризик втечі обвинуваченого, а так само здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки на даний час у вказаному кримінальному провадженні жоден потерпілий, свідок не допитані.

Зазначені ризики продовжують існувати й зараз з урахуванням сукупності даних про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , обставин за яких йому інкримінується вчинення кримінального правопорушення, його ролі, ступінь співучасті у вчиненні інкримінованих дій.

Разом із тим, враховуючи доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд присяжних вважає, що під час розгляду клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_1 з тримання під вартою на домашній арешт, прокурором не доведено обставину, передбачену пунктом 3 ч.1 ст. 194 КПК України, а тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби.

Так, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються обставини, а саме дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_1 , який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, не одружений, має неповнолітню дитину 2013 року народження, тобто має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується посередньо.

Наявні у розпорядженні суду матеріали щодо даних про особу обвинуваченого ОСОБА_1 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість запобігання, передбаченим ст. 177 КПК України та встановленим судом ризикам, може бути досягнута на даний час шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт.

Отже, враховуючи існуючі ризики, підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому діяння, суд дійшов до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес у даному випадку переважає інтереси обвинуваченого ОСОБА_1 , інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлені тяжкими наслідками у вигляді спричинення смерті людини, спосіб вчинення такого злочину, який є небезпечним для життя багатьох осіб, а тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства, суд присяжних не вбачає підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж домашній арешт у певний період доби.

Керуючись ст. ст. 132, 177, 178, 181, 201, 202, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - ОСОБА_13, - залишити без задоволення.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. ранку наступної доби.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_1 :

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- утриматись від позапроцесуального спілкування з особами, що перебувають у даному кримінальному провадженні у статусі потерпілих, свідків;

- не виїжджати за межі Вінницької області без дозволу суду;

- здати на зберігання суду паспорти для виїзду за кордон та або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти в залі суду.

Виконання ухвали покласти на підрозділ Національної поліції за місцем перебування під домашнім арештом.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали встановити 2 місяці, тобто по 09 жовтня 2021 року включно.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити о 16 год. 00 хв. 12.08.2021.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

Присяжні ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7