Номер провадження: 11-кп/813/693/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.02.2023 року м. Одеса

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001365 від 08.10.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянина України, має середню освіту, працюючого стропільщіком монолітньої дільниці ТОВ «Будова», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, строк дії запобіжного заходу дійсний до 12.02.2023 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, посилаючись на в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. В обгрунтування доводів посталається на те, що судом першої інстанції та прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177-178 КПК України, а саме ризик того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування, та ризику впливу на свідків, тоді як обставина, що свідок не був допитаний в суді не може слугувати належною підставою для тримання під вартою. Також стороною обвинувачення не наведено жодного доказу відповідності міри запобіжного заходу, яку він просив обрати, не наведено обставин, на підставі яких дійшов висновку про наявність ризиків наведених у клопотанні, та відсутнє посилання на матеріали, які підтверджують ці обставини. Вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також у порушення вимог п.1 ч.3 ст. 184 КПК України прокурором не було додано до клопотання копії матеріалів, які обґрунтовують заявлене клопотання. Вимоги мотивує тим, що він раніше не судимий, проживає у цивільному шлюбі, має неповнолітню дитину. Просить скасувати ухвалу суду від 14.12.2022 року та постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Інші учасники судового провадження ухвалу про продовження строку запобіжного заходу не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційні вимоги у поданій апеляційній скарзі, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до такого висновку.

Відповідно ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

14.01.2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою».

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.392 КПК України - ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК України (доповнено згідно із Законом №1027-IX від 02.12.2020 року).

Відповідно ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Запобіжні заходи (як заходи кримінального провадження) у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

При здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінального процессуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Відповідно до ч.2 ст. 29 Конституції України - ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України - під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, Малиновським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0001365 від 08.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст.125 КК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції що вирішення питання доцільності продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на думку колегії суддів, суд першої інстанції, у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178, 183 КПК України, врахував доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, які ще не допитані.

Також суд першої інстанції належно врахував обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю, та незакінчений замах на умисне вбивство, тобто незакінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, який є особливо тяжким злочином, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років та дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, а також продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну відносно нього запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою та посилання на те, що він раніше не судимий, проживає у цивільному шлюбі, має неповнолітню дитину - суд апеляційної інстанції до уваги не бере та вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою може бути перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а обвинувачений не позбавлена можливості надати суду першої інстанції такі документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання його під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України, тяжкість можливого призначеного покарання, продовження існування ризику можливого переховування від суду та ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу, оскількиметою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, яка би в повній мірі забезпечила запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, унеможливила завершення судового розгляду кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, на даному етапі судового розгляду обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, доцільності змінювати йому запобіжний захід колегія суддів не вбачає, встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшились та продовжують існувати, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченим не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

З цих підстав, колегія суддів вважаєприйняти рішення, яким ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 14.12.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - залишити без зміни, подану апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду на положення ст.8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України щодо дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження №0001365 від 08.10.2019 року року відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України, оскільки апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даних кримінальних проваджень неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 14.12.2022року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, строк дії запобіжного заходу дійсний до 12.02.2023 року у кримінальному провадженні №0001365 від 08.10.2019 року року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 125 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4