печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2., при секретарі ОСОБА_3., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність старшого слідчого відділу в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000017 від 17.05.2017, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність старшого слідчого відділу в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000017 від 17.05.2017, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

08 листопада 2022 року на підставі розпорядження керівника апарату від 08 листопада 2022 року, у зв`язку з смертю судді ОСОБА_6., здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що відповідно до протоколу обшуку від 27.12.2017, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/74674/17-к, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками правоохоронних органів 27 грудня 2017 року було проведено обшук, в ході якого було вилучено: печатки підприємств, письмові документи, та особисте майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, зокрема: два мобільних телефони, системний блок моделі: S3066D s/n 92988 та грошові кошти в сумі 12 086 грн та 2656 доларів США. Проте, вилучене майно не входить до виключного переліку майна на вилучення якого надано дозвіл та яке містить відомості про вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 і не має для досудового розслідування жодного доказового значення, а відтак вилучені речі є тимчасово вилученим майном та відповідно підлягають поверненню їх законному володільцю.

Представник особи, в інтересах якої подано скаргу в судове засідання не з`явилися, про місце і час розгляду скарги повідомлялися належним чином. Адвокат ОСОБА_4. через канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги за його відсутності та долучив уточнення до скарги.

Представник Головного слідчого управління Національної поліції України у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

Вивчивши скаргу, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Згідно з ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, передбаченим цим Кодексом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017 від 17.05.2017 за фактами заволодіння коштами ТОВ «Суффле Агро Україна» шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах, легалізації коштів одержаних злочинним шляхом та підроблення документів за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 358 КК України.

13.12.2017 ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку у квартирі, за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення речей , предметів і документів, знарядь кримінального правопорушення, майна, яке здобуте у результаті його вчинення.

27.12.2017 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді проведено обшук, в результаті якого вилучено: печатки підприємств, письмові документи, та особисте майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, зокрема: два мобільних телефони, системний блок моделі: S3066D s/n 92988 та грошові кошти в сумі 12 086 грн та 2656 доларів США.

29.08.2019 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7. у справі № 757/16127/19-к було частково задоволено скаргу захисника ОСОБА_4., та зобов`язано слідчого повернути ОСОБА_1 два мобільні телефони.

Частиною 2 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або повернення.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Зі змісту ч. 1 ст. 100 КПК України, чітко вбачається те, що речовий доказ повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, його вилучення під час тимчасового доступу до речей і документів (ст. 166 - 166 КПК України) або накладення арешту на нього (ст. 170 - 174 КПК України).

Стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_1 , яка не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000017 не надано, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, а обшук був проведений більше трьох років тому.

Так, при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України покладається на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право та мирне володіння ОСОБА_1 належним їй майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, враховуючи, завершальну стадію досудового розслідування, яка передбачає, що всі докази зібрані, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання її повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність старшого слідчого відділу в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000017 від 17.05.2017, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 та/або слідчого, що здійснює досудове розслідування та/або прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000017, повернути ОСОБА_1 майно, а саме:системний блок моделі S3066D s/n 92988 та грошові кошти в сумі 12 086 грн та 2656 доларів США, вилучені під час проведення обшуку 27.12.2017 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_2