Справа № 1-5/2006
Провадження № 1-о/592/2/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Суми заяву засудженого ОСОБА_7 , 1977 року народження, про перегляд вироку Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року, за нововиявленими обставинами,-

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_7 , 1977 року народження, звернувся до суду з заявою про перегляд вироку Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року, яким його було засуджено за ст.115 ч.1, ст.115 ч.2 п.п.6,13, ст.187 ч.4, ст.70 ч.1 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі, за нововиявленими обставинами та доповненням до заяви. Заяву обгрунтовує тим, що вирок суперечить ст.7 Конвенції в частині призначеного покарання, а також постановлений судом без дотримання та всупереч імперативним вимогам національного законодавства, чинного на момент вчинення злочинів та засудження. Відповідно до п.5 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років у разі вчинення особою особливо тяжкого злочину. Крім цього, відповідно до ч.4 ст.49 КК України питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і замінюється позбавленням волі на певний строк. що про застосування строків давності виконання обвинувального вироку чи заміни довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. 23 грудня 2015 року набув чинності Закон України №838-УІІІ від 26.11.2015 року згідно з яким ч.5 ст.72 КК України передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Під час винесення судом ухвал про обрання запобіжного заходу та його продовження, судом не було взято до уваги Закон №838-УІІІ від 26.11.2015 року. Зважаючи на приписи ч.2 ст.63 КК України найвища строкова межа становить 15 років. Тримання його під вартою, починаючи з 17.08.2018 року порушувало норми Європейської Конвенції та норми КПК України. Для суду першої інстанції, який ухвалив вирок, нововиявленою обставиною є ухвала Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року в частині зарахування йому відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк покарання попереднього ув`язнення з 17.08.2005 року по 17.08.2006 року, з 23.10.2017 року по 24.05.2019 року, з 03.06.2019 року по 09.07.2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Станом на 23.10.2017 року, коли Верховним Судом України було скасовано попередній вирок, з урахуванням зарахованих йому строків попереднього ув`язнення, а це з 17.08.2005 року по 17.08.2006 року, ним було відбуто 13 років 2 місяці і 6 днів позбавлення волі. Станом на 17.08.2018 року він з урахуванням Закону України №838-УІІІ від 26.11.205 року утримувався під вартою 15 років, а тому подальше його ув`язнення являлось протиправним позбавленням свободи. Станом на 24.04.2020 року строк відбутого ним покарання становив 18 років 04 місяці. Суд зобов`язаний був застосувати Закон №838-УІІІ від 26.11.2015 року і звільнити його з-під варти у зв`язку з повним відбуттям максимально можливого строку покарання (15 років). Вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року щодо призначеного виду покарання у виді довічного позбавлення волі є незаконним, тому підлягає скасуванню. Просить скасувати вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року та ухвалити новий вирок, у якому за п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі та звільнити від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 , його захисник заяву підтримали.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви за його необгрунтованістю, оскільки ОСОБА_7 не зазначає обставин, які є нововиявленими, а його заява зводиться до незгоди з призначеним судом покаранням.

Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши надані докази, суд вважає, що підстави для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами відсутні.

Згідно із положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Нововиявленими обставинами визначаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Відповідно до ч.4 ст.461 КПК України за наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.

За змістом наведених вище норм процесуального закону роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для даної конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення.

Суд установив, що вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року ОСОБА_7 було засуджено за ст.115 ч.1, ст.115 ч.2 п.п.6,13, ст.187 ч.4, ст. 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Згідно цього вироку запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу був залишений у виді тримання під вартою.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-УІІІ від 26.11.2015 року зарахований ОСОБА_7 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17.08.2005 року по 17.08.2006 року, з 23.10.2017 року по 24.05.2019 року, з 03.06.2019 року по 09.07.2020 року із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду від 24.02.2021 року вирок Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року та ухвала Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року відносно ОСОБА_7 залишені без змін.

Засуджений ОСОБА_7 вважає, що призначене покарання у виді довічного позбавлення волі не відповідає нормам Кримінального кодексу України, зазначає, що станом на 17.08.2018 року він утримувався під вартою 15 років з врахуванням норм ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-УІІІ, а тому подальше його ув`язнення було протиправним позбавленням свободи, і суд зобов`язаний був звільнити його з-під варти у зв`язку з повним відбуттям максимально можливого строку покарання (15 років).

Статтею 63 КК України визначено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі найсуворіше покарання у кримінальному праві України. Цей вид покарання передбачено в альтернативі з позбавленням волі на певний строк за обмежене коло особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Для злочину, передбаченого ч.2 ст.115 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.

Оскільки довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням, визначення максимально можливого строку покарання та звільнення особи з-під варти відповідно до ст.72 КК України не відповідає приписам кримінального закону.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-УІІІ від 26.11.2015 року, яка діяла до набрання чинності Законом України №2046-УІІІ від 18.05.2017 року (до 20.06.2017 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

В ухвалі Полтавського апеляційного суду від 09.07.2020 року, яким була застосована ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-УІІІ, було констатовано, що застосування до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, Закону №838-УІІІ не може бути обмежено, оскільки передбачені частиною п`ятою статті 72 КК правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обчислення засудженому строку фактичного відбування покарання, що прямо впливає на реалізацію ним прав щодо зміни умов тримання, передбачений кримінально-виконавчим законодавством, у тому числі права на звернення: клопотанням про помилування.

ОСОБА_7 було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

Верховний Суд підтвердив, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Заявником ОСОБА_7 та його захисником не наведено обставин в контексті ст. 459 КПК України, які самі по собі або в сукупності з раніше дослідженими обставинами доводили б неправильність зазначеного вироку стосовно призначення покарання, а всі твердження заявника зводяться до незгоди з призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ураховуючи наведене, заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами слід залишити заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459,460,462,466, 467 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_7 , 1977 року народження, про перегляд вироку Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.04.2020 року, за нововиявленими обставинами, залишити без задоволення.

На ухвалу суду може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м.Суми. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3