КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006301 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.02.2016 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі, 11.04.2017 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 7 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/329/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі та ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 31 березня 2017 року звільнений 11.04.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 7 місяців 7 днів, 26 липня 2019 року близько 17 години знаходився біля будинку №1/11 по вул. Флоренції в м. Києві. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , 26 липня 2019 року близько 19 години, зателефонував до служби евакуаторів та замовив послуги автомобіля евакуатора на 20 годину за адресою: м. Київ, вул. Флоренції, буд. №1/11, з метою завантаження та подальшого переміщення транспортного засобу.
В подальшому ОСОБА_6 надав для огляду водієві евакуатора ОСОБА_10 , невстановлене досудовим слідством свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на аналогічний автомобіль «ВАЗ 21013», увівши в оману останнього з приводу права власності на вказаний автомобіль. Після чого, ОСОБА_6 , скориставшись допомогою водія евакуатора, завантажив вищевказаний автомобіль на евакуатор під керуванням ОСОБА_10 , який, будучи введеним в оману ОСОБА_6 , транспортував його за адресою, яку вказав ОСОБА_6 .
Після чого, ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме - залишив автомобіль «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Загальні, вул. Свободи, буд. 52, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 21 000 гривень.

На вказаний вирок суду заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом неправильно застосовано кримінальний закон, що полягає у застосуванні ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, адже в даному випадку за межами уваги суду, без необхідної оцінки, залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який раніше судимий до реального покарання у виді позбавлення волі та був звільнений умовно-достроково, тобто, маючи не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість, повторно вчинив умисний корисливий тяжкий злочин. Ці обставини вказують на те, що попередньо застосовані санкції з боку держави виявились не достатніми та не призвели до бажаного результату: виправлення обвинуваченого та критичного ставлення до вчинення кримінальних правопорушень.
Крім того, висновок суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами. При цьому в ході судового розгляду не здобуто даних, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання, оскільки такі дані не досліджувалися в ході судового розгляду, і місцевий суд не послався на них у вироку.
Тому, всупереч вимогам закону, суд першої інстанції незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення невиправдано м`якого, явно несправедливого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Зважаючи на це, помилково не призначено і обов`язкове, у даному випадку, додаткове покарання - конфіскація майна.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

На стадії апеляційного розгляду, під час з`ясування причин неявки обвинуваченого ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції, з Єдиного реєстру судових рішень було отримано інформацію про те, що на розгляді в Богунському районному суді м. Житомира перебувало кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 та ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24 серпня 2022 року кримінальне провадження №0001673 від 26 липня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно лікарського свідоцтва про смерть №1164 від 13 квітня 2022 року.

07 листопада 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшла копія Актового запису про смерть №133 від 22 квітня 2022 року, вчиненого Брусилівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), згідно якого - ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Лазарівка Брусилівського району Житомирської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив, частково задовольнивши апеляційну скаргу, скасувати вирок суду, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.
Як підтверджується поданими до суду апеляційної інстанції документами, обвинувачений у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на зміст та вимоги апеляційної скарги прокурора, питання про реабілітацію померлого ОСОБА_6 в даному провадженні не ставиться.
Відповідно до приписів ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого, з огляду на що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 417 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_6 - скасувати, а кримінальне провадження № 0006301 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ _____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3