Справа № 740/1760/22
Провадження № 1-кп/740/79/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

заставодавця - ОСОБА_6 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінального провадження, зареєстрованого 21.05.2022 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000483 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області розглядається зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні 19.01.2023 прокурор підтримав заявлене ним 22.12.2022 усно клопотання про зверення в дохід держави застави в розмірі 49 620 грн, внесеної ОСОБА_6 за обвинуваченого ОСОБА_4 , так як ОСОБА_4 порушив покладені на нього обов"язки, а саме двічі не з"явився без поважних причин у судові засідання, а також вимагав з погрозами застосування фізичного насильства від потерпілої ОСОБА_7 змінити її показання, спричинив тілесні ушкодження її співмешканцю і свідку у справі ОСОБА_8 . Також прокурор звертав увагу, що ОСОБА_4 залишав межі м. Ніжина, чим порушив покладені на нього в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу обов"язки.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні 22.12.2022 клопотання прокурора не підтримав.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, від неї в матеріалах кримінального провадження наявна заява про подальший розгляд справи за її відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти звернення застави в дохід держави. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що не з"явився у судове засідання 11.11.2022, так як звертався до лікаря. До потерпілої ОСОБА_7 до дому не приходив, з нею чи з свідком ОСОБА_10 не спілкувався. Залишав м. Ніжин тільки під контролем працівників поліції коли був затриманий у іншому кримінальному провадженні працівниками Чернігівського РУП і вивезений ними за Ніжин. При цьому надалі був звільнений через те, що суд у Чернігові констатував порушення при цьому його прав.

Заставодавець ОСОБА_6 просила не звертати заставу у дохід держави. Пояснила, що ухвалу про застосування до її сина ОСОБА_4 запобіжного заходу, на підставі якої вона внесла заставу, їй надавала для ознайомлення захисник ОСОБА_4 , і вона її читала. Загалом розуміла, що гроші нею вносяться в якості забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього судом обов"язків під умовою звернення їх у дохід держави у разі порушення цих обов"язків. Просить урахувати її скрутний матеріальний стан, так як вона отримує лише пенсію за віком, розмір якої за увесь 2022 рік становив усього 32508,58 грн., розлучена, проживає одиноко, інший її повнолітній син є інвалідом ІІІ групи безстроково по причині захворювання з дитинства, наразі має ускладнення стану здоров"я, так як їй рекомендовано проведення оперативного втручання, на що потрібні гроші, яких вона в достатній кількості немає, на підтвердження чого надала документи.

Заслухавши учасників судового провадження, які беруть участь у судовому засіданні, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18.06.2022 стосовно ОСОБА_11 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зі строком до 15.08.2022 з визначенням застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99 240 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.07.2022 за результатами підготовчого судового засідання призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта і частково задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.09.2022 з визначенням розміру застави у межах 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 14.11.2022 з визначенням розміру застави у межах 49620 грн. У разі внесення застави покладено на ОСОБА_4 обов`язки: прибувати за викликом до суду, не відлучатися із м. Ніжина Чернігівської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками даного кримінального провадження щодо обставин кримінального провадження.

У зв"язку із внесенням ОСОБА_6 застави за обвинуваченого, ОСОБА_4 05.10.2022 з-під варти звільнений.

У ході подальшого судового розгляду у судове засідання 11.11.2022 обвинувачений ОСОБА_12 , будучи пристунім у судовому засіданні 10.11.2022 і належним чином повідомленим про судове засідання 11.11.2022, не з"явився і причини неявки не повідомив.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2022 задоволено клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17.02.2023 без визначенням розміру застави, а вирішення клопотання про звернення застави у дохід держави відкладено у судове засідання 19.01.2023 за клопотанням заставодавця ОСОБА_6 для надання їй часу на подання додаткових доказів, що мають значення для вирішення цього питання.

Для правильного вирішення клопотання прокурора суд має з"ясувати, чи є законними та грунтуються на законі вимоги клопотання про звернення застави в дохід держави, а якщо так, то чи є стягнення застави в розмірі 49620 грн. співмірним втручанням у право власності заставодавця з урахуванням характеристик порушених обвинуваченим обов`язків.

Суд доходить висновку, що звернення застави в дохід держави засноване на законі, переслідує легітимну мету, але при зверненні всієї суми застави не буде співмірним втручанням у право власності заставодавця з урахуванням характеристик порушених обвинуваченим обов`язків з мотивів, наведених нижче.

Правові засади застосування запобіжних заходів регламентовано главою18 КПК "Запобіжні заходи, затримання особи" (статті 176-213 КПК). Термін "застосування запобіжного заходу" охоплює не тільки його обрання, але й зміну на інший запобіжний захід. Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанови від 18.12.2018 у справі N 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі N 286/1695/18).

Порядок зміни запобіжних заходів врегульовано статтями 200, 201 КПК. Поряд з цим щодо окремих видів запобіжних заходів закон передбачає спеціальні умови для їх зміни. Так, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений порушив покладені на нього ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді застави обов`язки, вирішується питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу в вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу (частини 8 та 10 статті 182 КПК).

При порушенні умов такого запобіжного заходу як застава процедура його застосування включає також застосування заходів кримінально-процесуальної відповідальності. Так, у разі порушення умов застави вона звертається в дохід держави (частина 8 статті 182 КПК).

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу (частина 9 статті 182 КПК).

З наведеного вище, слідує, що звернення застави в дохід держави є невід`ємною складовою зміни запобіжного заходу в вигляді застави, яка передбачена частинами 8 та 10 статті 182 КПК, та охоплюється поняттям "застосування запобіжного заходу" в вигляді застави.

Заходами забезпечення кримінального провадження є, у тому числі, запобіжні заходи (пункт 9 частини 2 статті 131 КПК). Застава є одним із видів запобіжних заходів (пункт 3 частини 1 статті 176 КПК).

У зв`язку із викладеним, звернення застави в дохід держави має (із врахуванням особливостей цього заходу) відповідати встановленим правилам застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальним правилом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є те, що їх застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (пункт 2 частини 3 статті 132 КПК).

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (частина 8 статті 182 КПК).

Частина 8 статті 182 КПК прямо не передбачає необхідності встановлювати виправданість відповідного ступеня втручання у права і свободи особи у зв`язку із зверненням застави в дохід держави, проте з урахуванням прямої вказівки закону на необхідність дотримання вимоги пропорційного втручання щодо будь-якого випадку застосування заходів забезпечення кримінального провадження (пункт 2 частини 3 статті 132 КПК) це є обов`язковою умовою і при вирішенні питання про звернення застави в дохід держави.

Окрім наведеного, необхідність забезпечення виправданості відповідного ступеня втручання у права і свободи особи у зв`язку із зверненням застави в дохід держави та зміст цієї вимоги регламентуються й іншими положеннями КПК, нормами Конституції України з урахуванням практики Конституційного Суду України та нормами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права (пункт 1 частина 1 статті 7 КПК). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 8 КПК).

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею (абзац 3 пункту 2.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України N 3-рп/2012 від 25.01.2012). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (абзаци 2 та 3 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України N 15-рп/2004 від 02.11.2004). Держава, виконуючи свій головний обов`язок утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина 2 статті 3 Конституції України) повинна утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини (абзац 1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України N 2-рп/2016 від 01.06.2016). Елементи права, зокрема розмірність, рівність, мораль, об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (підпункт 4.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України N 2-рп/2005 від 24.03.2005), тому розмірність (пропорційність) обмеження прав має визначатися відповідно до встановлених принципів справедливості (пункт 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України N 5-рп/2007 від 20.06.2007).

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 2 статті 8 КПК).

ЄСПЛ неодноразово розглядав справи про звернення застави на користь публічних фондів в контексті можливих порушень статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Так, ЄСПЛ визнав прийнятною скаргу на звернення застави в дохід держави в контексті імовірного порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення у справі Коваль проти України від 19.10.2006, заява №65550/01, § 64). У цій же справі ЄСПЛ визнано, що утримання застави фактично спричинило призначення додаткового покарання заявнику за невиконання умов звільнення під заставу (§ 104 рішення).

Отже, при зверненні застави в дохід держави повинні бути дотримані вимоги статті 6 Конвенції.

У рішенні ж ЄСПЛ у справі Осман проти Сполученого Королівства від 28.10.1998 викладено позицію, відповідно до якої "обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою". При вирішенні питання про порушення статті 6 Конвенції суд повинен вирішити, чи був судовий розгляд у всій своїй повноті, включаючи апеляційне провадження і спосіб, в який було отримано докази, справедливим (Edwardsv.theUnitedKingdom від 16.12.92, §34).

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (частина 11 статті 182 КПК).

Лише сам факт внесення коштів як застави не припиняє право власності особи, яка внесла відповідні кошти (підозрюваний (обвинувачений) чи заставодавець), на ці кошти до прийняття судом рішення, що набуло законної сили, про звернення її в дохід держави чи на виконання вироку в частині майнових стягнень.

ЄСПЛ неодноразово нагадував, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття "майно" (possessions) може означати "існуюче майно" (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Stretch v. the United Kingdom, заява N 44277/98, § 32). ЄСПЛ також констатував, що звернення застави (при застосуванні такого запобіжного заходу в кримінальному провадженні) в дохід держави є втручанням держави в майнові права заявника (рішення у справі Lavrechovv.theCzechRepublic від 20.06.2013, заява N 57404/08, § 43).

Таким чином, кошти, внесені в якості застави, охоплюються поняттям "майно", яке підпадає під захист статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, а звернення таких коштів в дохід держави безсумнівно є втручанням держави у право на мирне володіння майном, оскільки позбавляє підозрюваного (обвинуваченого) чи заставодавця як власності, так і правомірних очікувань на повернення коштів, внесених як застава, після припинення дії цього запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, при зверненні застави в дохід держави окрім вимог статті 6 Конвенції повинні бути дотримані також і вимоги статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

У § 44 згаданого рішення Lavrechovv. the CzechRepublic ЄСПЛ наголошує, що для того, щоб втручання було сумісним із положенням першого речення частини першої статті 1 Протоколу № 1, воно повинно бути законним, задля загального інтересу та пропорційним, тобто воно повинно мати "справедливий баланс" між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав особи (див., зокрема, Beyeler v. Italy, заява N 33202/96, § 107, та Gladysheva v. Russia, заява N 7097/10, 06.12.2011, § 75). Оцінюючи пропорційність втручання, суд повинен враховувати, з одного боку, важливість переслідуваної мети, а з іншого тягар, який покладається на заявника, включаючи характер втручання, поведінку заявника та поведінку органів державної влади (див. Yildirim v. Italy, заява №38602/02, та Forminster Enterprises Limited v. Czech Republic, заява N 38238/04, 09.10.2008, § 75). У кожній справі, в якій йде мова про порушення права володіти своїм майном, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі Новоселецький протиУкраїни від 22.02.2005, заява N 47148/99, § 101).

У справах про звернення застави в дохід держави важливим питанням є те, чи було стягнення застави пропорційним з огляду на порушення умов застави під час провадження, а рішення суду про стягнення застави має призвести до "справедливого балансу" між вимогами суспільного інтересу та вимогами дотримання прав заявника в обставинах справи (рішення у справі Lavrechovv. the CzechRepublic від 20.06.2013, заява N 57404/08, § 51, 56).

Отже, звернення застави в дохід держави на підставі частини 8 статті 182 КПК передбачає дотримання вимог Конституції України та КПК щодо принципу верховенства права, статті 6 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, які для цього випадку встановлюють необхідність дотримання принципу пропорційності [звернення застави у дохід держави (1) повинно спрямовуватися на досягнення легітимної мети та (2) бути співмірним з нею, а (3) сам розмір стягнутої застави має бути пропорційним з огляду на порушення умов застави під час кримінального провадження, тобто таке звернення повинно призвести до справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу та вимогами дотримання права на мирне володіння майном].

Лише при дотриманні принципу пропорційності буде реалізована така властивість права, як справедливість (кримінально-процесуальна відповідальність у вигляді звернення застави в дохід держави буде співмірною з вчиненим правопорушенням) та буде досягнута виправданість відповідного ступеня втручання у права і свободи особи у зв`язку із зверненням застави в дохід держави, що передбачено пунктом 2 частини 3 статті 132 КПК.

Дотримання принципу пропорційності при зверненні застави в дохід держави передбачає диференціацію негативних наслідків у вигляді повного чи часткового звернення в дохід держави грошових коштів, внесених в якості застави як запобіжного заходу, при порушенні умов звільнення під заставу, залежно від характеристик порушення підозрюваним (обвинуваченим) покладених на нього обов`язків (тривалості, інтенсивності, повторності, ступеню і форми вини, кількість порушених обов`язків, негативних наслідків для кримінального провадження, що настали чи могли настати від такого порушення тощо) та мети, заради досягнення якої застосовувались відповідні обов`язки.

Для проведення перевірка дотримання вимог принципу пропорційного втручання у цьому провадженні суд бере за основу тест на пропорційність на основі критеріїв, вироблених практикою ЄСПЛ, а саме: (1) чи буде втручання в вигляді звернення застави в дохід держави у розмірі 49620 грн здійсненим відповідно до закону; (2) чи переслідує втручання легітимну мету і в чому вона полягає; (3) чи буде такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним його меті, чи буде дотримано "справедливу рівновагу" між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини (fair balance). ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

З"ясовуючи, чи є втручання здійсненим відповідно до закону, суд ураховує, що "передбачуваність законом" звернення застави в якості запобіжного заходу в кримінальному провадженні як елемент тесту на пропорційність втручання, виробленого усталеною практикою ЄСПЛ, не викликає сумніву, адже таке втручання регламентоване нормами КПК (частини 8-10 статті 182). ЄСПЛ звертає увагу на свою усталену практику, згідно з якою вираз "відповідно до закону" не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав певну основу у внутрішньому законодавстві, але також посилається на якість відповідного закону, вимагаючи, щоб він був доступним для відповідної особи та передбачуваним щодо її наслідків (див. рішення у справі Amann v. Switzerland від 16.02.2000, заява N 27798/95, § 50).

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 08.11.2018 по справі №243/6671/17-к звернув увагу, що у рішенні ЄСПЛ по справі Steelandothersv.TheUnitedKingdom від 23.03.98 (§ 54) наголошено, що "Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія".

У зв`язку із цим, у межах перевірки законності втручання в право власності заставодавця шляхом звернення застави в дохід держави суд має оцінити обізнаність з можливістю настання негативних наслідків, пов`язаних з порушенням обвинуваченим умов застави. Вказане обумовлюється відсутністю в матеріалах кримінального провадження доказів про виконання державою (в особі уповноваженої службової особи установи місця ув`язнення) по відношенню до ОСОБА_6 вимог частини 3 статті 182 КПК, а саме нероз`ясненням їй можливості звернення застави в дохід держави.

Так, частиною 3 статті 182 КПК передбачено, що при застосуванні запобіжного заходу в вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю увчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків (абзац 1). У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення (абзац 2).

Виконання вимог абзацу 2 частини 3 статті 182 КПК службовою особою місця ув`язнення здійснюється лише щодо підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під вартою та у зв`язку із внесенням застави звільняється, а також щодо заставодавця за умови прибуття його до зазначеної службової особи у момент звільнення підозрюваного з-під варти. Вказане обумовлюється тим, що: (1) у зв`язку із внесенням застави та вже з моменту звільнення з-під варти підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави (абзац 3 частини 4 статті 202 КПК); (2) підозрюваний, обвинувачений перебуває під контролем місця ув`язнення та з ним в уповноваженої особи установи місця ув`язнення є безпосередній контакт, якого немає та може ніколи не бути із заставодавцем, адже КПК не вимагає особистої явки заставодавця чи його уповноваженого представника до службової особи місця ув`язнення і встановлює обов`язок лише підозрюваного, обвинуваченого надати документ, що підтверджує внесення застави (частина 6 статті 182 КПК) та вимагає від уповноваженої службової особи місця ув`язнення негайно звільнити підозрюваного після внесення застави, отримання та перевірки документа, що це підтверджує (абзаци 1 та 2 частини 4 статті 202 КПК).

За іншого тлумачення абзацу 2 частини 3 статті 182 КПК внесення застави заставодавцем та надання уповноваженій особі установи місця ув`язнення документа, що це підтверджує, іншою ніж заставодавець особою, призводило б до негайного звільнення з-під варти підозрюваного, обвинуваченого та недієвості застави у зв`язку із відсутністю відповідного роз`яснення заставодавцю, що очевидно суперечить припису, передбаченому частиною 6 статті 182 КПК, за яким саме з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

При звільненні з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 вимога абзацу2 частини 3 статті 182 КПК була виконана, що підтверджується відповідною розпискою від 05.10.2022 (т. 1 а.п. 89).

Порядок, умови застосування застави та наслідки їх невиконання визначені статтею 182 КПК, що дає підстави заставодавцю передбачати (спрогнозувати) можливі ризики та прийняти рішення щодо внесення застави. ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що читала ухвалу суду про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, на підставі якої вона внесла заставу, загалом розуміла умови внесення застави та, що вона може бути зверненна в дохід держави якщо ОСОБА_4 порушить покладені на нього судом обов"язки.

Внесення за обвинуваченого застави іншою особою (заставодавцем) є її добровільним рішенням і свідомими цілеспрямованими діями та згодою нести майнову відповідальність в межах розміру застави за негативну (протиправну) процесуальну поведінку обвинуваченого. Внесення застави може бути здійснене лише на підставі відповідного судового рішення. У такому судовому рішенні зазначаються, зокрема, розмір застави, обов`язки, які забезпечує застава, зважаючи на які вже сам заставодавець оцінює можливість забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та приймає рішення щодо внесення застави. Факт внесення заставодавцем грошових коштів у якості застави свідчить про обізнаність заставодавця із прийнятим судом рішення щодо обвинуваченого та з його змістом.

Враховуючи наведене та те, що ОСОБА_6 не заперечувала обізнаності з обов"язками, виконання яких обвинуваченим було забезпечено заставою, з наслідками порушення обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього судом обов"язків, в тому числі із можливістю звернення застави в дохід держави, суд вважає, що (1) звернення застави, визначеної в цьому кримінальному провадженні ухвалою від 16.09.2022, в дохід держави передбачене КПК; (2) можливість та підстави застосування такого заходу кримінально-процесуальної відповідальності були чіткими, зрозумілими та передбачуваними як обвинуваченому ОСОБА_4 , так і заставодавцю ОСОБА_6 . За таких умов суд констатує, що втручання в право на мирне володіння майном у вигляді звернення застави в дохід держави в розмірі 49620 грн буде здійснено відповідно до закону.

З"ясовуючи, чи переслідує втручання легітимну мету і якщо так, то в чому вона полягає, суд враховує, що з аходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (частина 1 статті 131 КПК). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання відповідним ризикам (частина 1 статті 177 КПК). Легітимна мета також визначається призначенням відповідних обов`язків, які покладені судовим рішенням на підозрюваного, обвинуваченого в сукупності з обов`язком прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади (частини 5, 6 статті 194 КПК).

Метою припису частини 8 статті 182 КПК є запобігання порушенню підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків шляхом застосування заходу кримінально-процесуальної відповідальності за таке порушення. У той же час метою звернення застави в дохід держави не є відшкодування шкоди, у завданні якої особа обвинувачується.

У цьому провадженні мова йде про порушення обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду та обов`язку, передбаченого пунктом 4 частини 5 статті194 КПК, а саме утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками даного кримінального провадження щодо обставин кримінального провадження.

Метою покладання на обвинуваченого вказаного обов`язку було досягнення дієвості цього кримінального провадження шляхом забезпечення судового розгляду кримінального провадження у розумний строк, оскільки за загальним правилом у відсутності обвинуваченого проведення судового засідання неможливе (ч. 2 ст. 318 КПК), і запобігання спробам перешкодити йому шляхом впливу на інших підозрюваних та свідків, а метою звернення застави в дохід держави є застосування кримінально-процесуальної відповідальності за порушення таких обов`язків.

"Захист публічного порядку" і "попередження злочинів" при запровадженні заходів, що передбачають обмеження прав людини, є цілями, які повною мірою сумісні з Конвенцією прозахист правлюдини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ по справі Beldjoudiv.France від 26.03.92, заява №12083/86, § 70). Із означеного очевидно, що мета, яка переслідується зверненням застави у дохід держави, є легітимною.

Суд також бере до уваги, що покладений на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язок утримуватися від спілкування з потерпілою і свідком можливо було виконати і він здатен був досягти зазначеної вище мети, а тому він був доречним та необхідним.

З"ясовуючи, чи є втручання в право на мирне володіння майном, у майнові права заставодавця ОСОБА_6 , яка є матір"ю обвинуваченого, пропорційним його меті, суд виходить з фактичних обставин, які були встановлені у судовому засіданні.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 один раз спілкувався з потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 , що попри заперечення обвинуваченим, підтверджується даними, які містяться у копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000532 від 20.11.2022 і протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, згідно з яким потерпіла ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, звернулася до органів поліції із заявою, в якій повідомила, що 19.11.2022 близько 13 години за місцем її мешкання прийшов чоловік на прізвище ОСОБА_13 , погрожував їй розправою, вдарив її чоловіка, вимагав, щоб вона забрала покази в правоохоронних органах.

Дане спілкування мало місце після надання ними показань суду. Сторона обвинувачення не забезпечила присутність ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під час розгляду судом клопотання про звернення застави в дохід держави для допиту перед судом саме щодо цих обставин, а відтак суд не може вважати встановленими обставинами про насильство і погрози, відомості про які зазначені у наданих прокурором документах, оскільки вони є похідними від відомостей, повідомлених самими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які у суді з цих обставин не допитувалися.

Обвинувачений і заставодавець зазначають, що ОСОБА_4 не з"явився до суду 11.11.2022 у зв"язку з тим, що звертався у цей день до лікаря. В матеріалах провадження наявна довідка №4 амбулаторії сімейної медицини №6 КНП "Міський центр первинної медик-санітарної допомоги" Ніжинської міської ради про огляд ОСОБА_4 лікарем на прийомі 11.11.2022, висловлення скарг на слабкість та підвищення температури до 38 градусів. Суд зауважує, що за змістом п. 5, 8 ч. 1 ст. 138 КПК поважними причинами неприбуття особи на виклик є не будь-яка, а тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад, інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик. З даних зазначеної медичної довідки не слідує, що стан здоров"я ОСОБА_4 11.11.2022 об`єктивно унеможливлював його явку у судове засідання. Крім того, неявка у судове засідання навіть за наявності поважних причин не звільняє від обов"язку заздалегідь повідомити про це суд (п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК), чого ОСОБА_4 не вчинив. Доказів неможливості здійснення такого повідомлення суду не надано.

То ж суд вважає встановленим, що ОСОБА_4 один раз всупереч покладених на нього обов"язків спілкувався з потерпілою ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 та один раз не повідомив причини неявки до суду.

При вирішенні питання, чи могло зашкодити кримінальному провадженню та інтересам правосуддя вказане вище спілкування ОСОБА_4 з потерпілою і свідком слід виходити насамперед з обставин, які стали підставою для покладення судом на обвинуваченого вказаного обов`язку, яким ризикам він мав запобігти та мети його покладення, характеру та обставин кримінального правопорушення, а також особливостей їх встановлення у цьому кримінальному провадженні.

Суд поклав на обвинуваченого обов`язок утриматися від такого спілкування у зв`язку з необхідністю запобігання ризику незаконного впливу на потерпілу та свідка щодо змісту їх показань суду. Попри те, що потерпіла та свідок вже були допитані в суді, не виключається можливість їх додаткового допиту, а тому його спілкування з ними є таким, що могло зашкодити кримінальному провадженню.

Також враховується кількість осіб, стосовно яких обвинуваченим порушено обов`язок утриматись від спілкування, їх процесуальний статус та роль їх показань, активна форма поведінки обвинуваченого, який свідомого і цілеспрямовано з"явився у помешкання потерпілої і свідка.

Наведене вище дає підстави для висновку про умисне та грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_4 покладеного на нього обов`язку, що могло спричинити шкоду інтересам правосуддя у цьому кримінальному провадженні.

Ступінь втручання в майнові права заставодавця ОСОБА_6 , на якому наполягає прпокурор, полягає в позбавленні її права власності на грошові кошти в сумі 49 620 грн внесені як застава на виконання ухвали суду від 16.09.2012 шляхом звернення їх в дохід держави.

Оцінюючи необхідність дотримання справедливої рівноваги між (1) публічним інтересом щодо належного дієвого кримінального провадження, зокрема в частині запобігання спробам обвинуваченого чинити будь-які перешкоди завданням швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, (2) характеристиками допущених обвинуваченим порушенням встановлених умовами застави обов`язків з"являтися за викликом до суду і утриматися від спілкування з потерпілою і свідками у цьому кримінальному провадженні, з одного боку, та (3) втручанням у право заставодавця на мирне володіння майном вартістю 49 620 грн з іншого, суд дійшов висновку, що звернення в дохід держави всієї суми застави призведе до порушення вимоги пропорційного втручання у цьому провадженні, покладення особистого і надмірного тягаря на заставодавця, що є несумісним із вимогами статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції (з урахуванням практики її застосування ЄСПЛ) та пункту 2 частини 3 статті 132 КПК.

Суд, враховуючи наведені вище характеристики порушень покладених на обвинуваченого ОСОБА_14 обов`язків у співвідношенні з ризиками для кримінального провадження, доходить висновку, що відповідатиме принципу пропорційності в цьому провадженні часткове звернення в дохід держави грошових коштів, внесених в якості застави заставодавцем ОСОБА_6 , у розмірі 19 620 грн., а тому клопотання прокурора слід задовольнити частково.

При цьому суд зазначає, що КПК не передбачає окремого випадку оскарження ухвал про звернення застави в дохід держави, постановленої під час судового розгляду кримінального провадження, а тому дана ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час судового провадження. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок.

Керуючись статтями 176 - 178, 182, 184, 186, 193, 194, 196, 372, 376, 392, 532 КПК, суд -

постановив:

Задовольнити частково клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави.

Звернути у дохід держави заставу в розмірі 19 620 (дев"ятнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень, внесену 04.10.2022 заставодавцем ОСОБА_6 за обвинуваченого ОСОБА_4 згідно з ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.09.2022.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту оголошення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок.

Повний текст ухвали складено і підписано 20 січня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1