ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3588/20 Номер провадження 11-кп/814/2277/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 , ОСОБА_19
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , захисника ОСОБА_8 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_9 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_10 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , захисника ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:
Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 червня 2019 року за №0000207, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 11 листопада 2022 року, обвинуваченим:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Дніпропетровськ, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю с. Кравченки Великобагачанського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_5 ;
ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_6 .
Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 кримінальних правопорушень, передбаченого за їх вчинення покарання, особи обвинувачених, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам та наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду кримінального провадження до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Урахувавши положення п.п.4, 5 ч.4 ст.183 КПК України суд першої інстанції дійшов висновку про продовження зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.255 КК України та особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів.

В апеляційній скаргах:

захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_18 та звільнити останнього з-під варти в залі суду, мотивуючи тим, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду, так як члени колегії суддів судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 брали участь у даному кримінальному провадження під час досудового розслідування, що відповідно до ст.76 КПК України унеможливлювало їх участь у згаданому провадженні в суді першої інстанції;

захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звільнити ОСОБА_16 з-під варти в залі суду або обрати ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Такі вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність заявлених ризиків і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_16 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має роботу, місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки у місці постійного проживання, військову спеціалізацію слюсаря холодної оброки металу; пред`явлене ОСОБА_16 обвинувачення не ґрунтується не достатніх доказах; ОСОБА_16 тривалий строк перебуває під вартою, який у порушення вимог ст.197 КПК України перевищує 12 місяців; розгляд кримінального провадження здійснюється з порушенням правил підсудності, оскільки останній епізод злочину, який інкримінується обвинуваченим, є особливо тяжким та вчинений у межах територіальної юрисдикції Автозаводського районного суду м. Кременчук. Водночас посилається на те, що судом першої інстанції без належних обґрунтувань не визначено ОСОБА_16 заставу в порядку ч.4 ст.183 КПК України та постановлено оскаржувану ухвалу незаконним складом суду, так як: цією ж колегією суддів ухвалено обвинувальні вироки щодо ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а суддею ОСОБА_21 щодо ОСОБА_24 ; члени колегії суддів судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 брали участь у даному кримінальному провадження під час досудового розслідування;

захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_15 , постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою шляхом внесення раніше визначеної суми застави та звільнити ОСОБА_15 з під-варти. Такі вимоги обґрунтовує тим, що місцевий суд не врахував те, що: зміни до ст. 183 КПК України у частині права суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 255-255-3 КК України набрали чинності після того як обвинувачені були затримані органом досудового розслідування та їм обиралися, продовжувалися запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, через це дані положення КПК України не мають зворотньої дії у часі; до початку судового розгляду за обвинуваченого ОСОБА_15 була внесена застава у сумі 567 540 гривень відповідно до ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 08 грудня 2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, про що надавалися відповідні документи суду першої інстанції 28 січня 2021 року до початку судового засідання, яке відбулося 29 січня 2021 року, а тому ОСОБА_15 підлягає звільненню з-під варти у залі суду;

захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_14 , постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_14 , ОСОБА_16 у порушення вимог ст.197 КПК України перевищує 12 місяців; зміни до ст. 183 КПК України у частині права суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. ст. 255-255-3 КК України набрали чинності після того як обвинувачені були затримані органом досудового розслідування та їм обиралися, продовжувалися запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, а тому дані положення КПК України не мають зворотньої дії у часі;

захисники ОСОБА_11 і ОСОБА_12 просять скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_17 , відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати ОСОБА_17 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю. Свої вимоги мотивують тим, що: суд першої інстанції не врахував те, що стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених ризиків і також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_17 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, незадовільний стан здоров`я, потребує постійного лікування й тривалий час утримується під вартою; оскаржувану ухвалу постановлено незаконним складом суду, так як члени колегії суддів судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 брали участь у даному кримінальному провадження під час досудового розслідування;

захисник ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_19 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Такі вимоги обґрунтовує тим, що: члени колегії суддів судді ОСОБА_20 та ОСОБА_21 брали участь у даному кримінальному провадження під час досудового розслідування та затим усупереч приписам ст.76 КПК України повторно приймали участь у згаданому провадженні в місцевому суді; запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відповідатиме необхідній тяжкості інкримінованого ОСОБА_19 обвинувачення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що вони не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування обвинувачуються: ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.306, ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.2 ст.306, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_17 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_18 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_19 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177,183,197, 199 та 331 КПК України, та продовжив останнім зазначений запобіжний захід.

Під час вирішення клопотань прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 можуть: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати здійсненню кримінального провадження свідчить і те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також проти громадської безпеки, у співучасті, у складі злочинної організації, що є найбільш небезпечною формою організованої злочинної діяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченими на свідків для зміни їх показань, які ще не допитані судом, з метою уникнення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 кримінальної відповідальності за інкриміновані їм злочини, що може перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд ураховує, що на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, усупереч доводам апелянтів, колегія суддів зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду.

Окрім того, значна тривалість часу, протягом якого відповідно до обвинувального акта вчинялися інкриміновані дії, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 під вартою місцевий суд також відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими в пред`явленому їм обвинуваченні від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, дані про особи ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися, обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, що мають винятковий ступінь суспільної небезпеки, дані про особи обвинувачених, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , що виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу.

Доказів (медичних висновків), які б підтверджували неможливість перебування обвинувачених у місцях попереднього ув`язнення у матеріалах провадження немає та стороною захисту не надано. Окрім того, відповідно до ст.49 Конституції України, вони не обмежені в реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій утримуються.
Колегія суддів ураховує те, що обвинувачені не судимі, мають родину, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 були працевлаштовані, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам в разі незастосування їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Необгрунтованими є і твердження захисників про безпідставність невизначення розміру застави обвинуваченим з посиланням на те, що положення ст.183 КПК України у цій частині не мають зворотної дії в часі.
Законом України від 04 червня 2020 року № 671-IX, який набрав чинності 27 червня 2020 року, внесено зміни до ч.4 ст.183 КПК України та доповнено її пунктом 4, відповідно до якого слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.
Окрім того, Законом України від 16 грудня 2020 року № 1094-IX, який набрав чинності 31 грудня 2020 року, також внесено зміни до ч.4 ст. 183 КПК України та доповнено її пунктом 5, за яким слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Частиною 1 ст.5 КПК України регламентовано, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, на момент постановлення судового рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченим, зважаючи на те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обвинувачуються, зокрема у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 КК України та ч.3 ст.307 КК України, яке є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, місцевий суд був наділений правом не визначати розмір застави обвинуваченим відповідно до п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.
За таких обставин, ураховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначено розмір застави обвинуваченим.
Твердження сторони захисту про те, що за ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , була внесена застава відповідно до ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 08 грудня 2020 року з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, а тому вони мали бути негайно звільнені з-під варти, не є предметом даного судового засідання апеляційної інстанції та стосуються змісту раніше постановленого судового рішення про тримання під вартою. У той же час, 09 серпня 2022 року місцевим судом було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, зокрема обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , який у подальшому продовжувався першою судовою інстанцією до 11 листопада 2022 року.
Тим не менше, названі посилання були предметом дослідження суду апеляційної інстанції 17 березня 2021 року під час апеляційного перегляду ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук від 29 січня 2021 року про продовження обвинуваченим запобіжного заходу та колегією суддів установлено, що за обвинувачених 28 січня 2021 року були внесені застави відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 січня 2021 року. Однак, ані 28, ані 29 січня 2021 року уповноважені службові особи місця ув`язнення, де перебувають під вартою обвинувачені, не отримали будь-яких підтверджуючих документів, у тому числі фінансових, та ухвали апеляційного суду від 26 січня 2021 року, у зв`язку з чим обвинувачені повинні були утримуватись в установі попереднього ув`язнення.
Щодо доводів захисника ОСОБА_8 , які стосуються оцінки доказів для вирішення питання про визнання особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, винною чи невинною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, то вони не стосуються процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Усупереч аргументам апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 питання територіальної підсудності розгляду даного кримінального провадження в передбаченому ст.34 КПК України порядку вирішувалось судом апеляційної інстанції, який 20 жовтня 2020 року відмовив у задоволенні подання Крюківського районного суду м. Кременчук про направлення кримінального провадження до іншого суду та 07 квітня 2021 року відмовив у клопотанні захисника ОСОБА_12 про зміну підсудності цього провадження, встановивши, серед іншого відсутність підстав для його передачі до Автозаводського районного суду м. Кременчук.
Щодо доводів апелянтів, які зводяться до постановлення оскаржуваної ухвали незаконним складом суду, то обставини, які стали підставою для відводу членів колегії суддів першої судової інстанції, встановлено після постановлення ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування.
Окрім того, доводи захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_10 про те, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_14 , ОСОБА_16 у порушення вимог ст.197 КПК України перевищує 12 місяців, є безпідставними, оскільки положеннями ч.3 ст.197 КПК України унормовано максимально допустимий строк тримання під вартою на стадії досудового розслідування, в той час як досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, а запобіжний захід, зокрема обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , за оскаржуваною ухвалою продовжено під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. При цьому, приписами КПК України не визначено граничний термін тримання під вартою особи під час судового розгляду, та покладено обов`язок на суд у силу вимог ст.331 КПК України періодично здійснювати контроль за доцільністю продовження такого запобіжного заходу.
Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою обвинувачених, проте судовий розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились.
Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.
Отже, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_18 , захисника ОСОБА_8 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_9 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_10 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисників ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , захисника ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук від 13 вересня 2022 року щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4