ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 Справа №607/16099/22 Провадження №1-кп/607/347/2023 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0001109, дані про яке 04.08.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ланівці Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого, що має на утриманні одну малолітню дитину, судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.02.2023 за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022. В подальшому, Верховною Радою України 15.03.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2119-IX, яким затверджено Указ Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб. Також, Верховною Радою України 21.04.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2212-1X, яким затверджено Указ Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб. В подальшому, Верховною Радою України 22.05.2022 прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» № 2263-IX, яким затверджено Указ Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб.

03.08.2022 приблизно о 23 год. 00 хв. у ОСОБА_3 , який перебував на АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 03.08.2022 приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_3 , прогулюючись із потерпілою ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , помітив, що ОСОБА_6 спіткнулася та із власної необережності впала на землю. Під час падіння ОСОБА_3 знаходився біля ОСОБА_6 і побачив, що в неї з кишені сумки випав її мобільний телефон торговельної марки «ОРРО» А53 модель «СРН2127», яким ОСОБА_6 постійно користувалася до цього. Знаючи, що даний мобільний телефон належить потерпілій, ОСОБА_3 вирішив його викрасти. Після цього ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 , яка не бачила, що вона впустила свій телефон на землю та допоміг їй піднятися та пройти до найближчої лавки. Сівши на лавку потерпіла виявила, що загубила свій мобільний телефон торговельної марки «ОРРО» А53 модель «СРН2127» та попросила ОСОБА_3 знайти його та їй повернути, але ОСОБА_3 , не маючи наміру повертати мобільний телефон потерпілій, умисно, протиправно, із корисливих спонукань, підійшовши до місця де знаходився мобільний телефон та скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, заволодів мобільним телефоном та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 4555,50 грн.

За таких обставин, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини його вчинення. Показав, що дійсно 03.08.2022 ввечері, під час спільної прогулянки з ОСОБА_6 , в той час як вона спіткнулася та впала на землю, із належної їй сумки випав її мобільний телефон. Надаючи допомогу піднятись, на прохання ОСОБА_6 , знайшов належний їй мобільний телефон, який випав із її сумки під час падіння, та не повернувши його потерпілій, втік із місця події. Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду даного кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд даного кримінального провадження без її участі, у якій також вказала на відсутність претензій до обвинуваченого, у зв`язку з чим просила його суворо не карати.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також стосуються судових витрат та речових доказів. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового процесу змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються судових витрат та речових доказів, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який хоча і раніше судимий, втім на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та має на утриманні малолітню дитину.

Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка).

Окремо суд враховує й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , викладену потерпілою ОСОБА_6 у поданій нею письмовій заяві, яка хоча і не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, втім не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та приймаючи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку, беручи до уваги відсутність обтяжуючих обставин, будь-яких претензій зі сторони потерпілої та її прохання суворо не карати обвинуваченого, відсутність тяжких чи незворотних наслідків від вчиненого обвинуваченим суспільно небезпечного діяння, а також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відшкодування завданої шкоди, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та з урахуванням особи винного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, перейшовши до іншого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст.185 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На думку суду, покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на скрутне матеріальне становище обвинуваченого, його непрацевлаштованість, наявність на утриманні малолітньої дитини, просив суд у разі призначення покарання у виді штрафу, розстрочити його виплату строком на 10 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.53 КК України з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

За наведеного та враховуючи майновий стан обвинуваченого, який ніде не працює, наявність на його утриманні малолітньої дитини, беручи до уваги введення на території України воєнного стану, що безумовно негативно впливає на матеріальне становище громадян та можливість працевлаштуватися, а також те, що призначена ОСОБА_3 даним вироком сума штрафу, є достатньо великою в порівнянні зі встановленою в Україні мінімальною заробітною платою, суд, відповідно до ч.4 ст.53 КК України, вважає необхідним призначити штраф, розстрочивши його виплату рівними частинами на строк 10 місяців.

Крім цього, судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.02.2023, ОСОБА_3 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

Згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

За наведеного та враховуючи, що за даним вироком ОСОБА_3 призначено покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.02.2023, яким ОСОБА_3 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки, слід виконувати самостійно.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Крім того, враховуючи, що на даний час у цьому кримінальному провадженні відсутні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання даним вироком законної сили.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст.53 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч.4 ст.53 КК України виплату призначеного цим вироком штрафу розстрочити ОСОБА_3 рівними частинами на 10 (десять) місяців, зі сплатою щомісячно по 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, починаючи з дня набрання вироком суду законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з ч.4 ст.26 КВК України у разі несплати ним чергового платежу під час призначення штрафу з розстрочкою виплати суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу за поданням кримінально-виконавчої інспекції замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2022 у справі №607/10355/22 на мобільний телефон марки «ОРРО А-53», який на праві власності належить ОСОБА_6 .

Речовий доказ: мобільний телефон торговельної марки «OPPO A-53», який згідно постанови слідчого від 08.08.2022 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001109 від 04.08.2022 та передано на зберігання в камеру схову Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи від 14.09.2022 №СЕ-19/120-22/8529-ТВ в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.02.2023, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1