ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/361/22

Провадження № 11-кп/4820/844/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 11 січня 2022 року № 0000016, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Капустин Старокостянтинівського району Хмельницької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрований та мешкає по АДРЕСА_1 , раніше судимого 22.03.2021 р. Старокостянтинівським райсудом Хмельницької області за ч.1 ст.309, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75, 76 КК України з випробуванням на 1 рік,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Старокостянтинівського райсуду Хмельницької області від 22.03.21 року та остаточно призначено покарання в виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

13 грудня 2021 року в обідню пору доби ОСОБА_7 , проходячи по вул. Підгірній с. Капустин Старокостянтинівської ОТГ Хмельницької області помітив, що на даній вулиці, а саме поряд із прилеглою до дороги територією знаходиться металева труба, яка належить ОСОБА_8 , яку останній встановив в якості дренажу, після чого у ОСОБА_7 виник умисел на її викрадення, для подальшого продажу з метою особистого збагачення. З цією метою, того ж дня, дочекавшись темної пори доби ОСОБА_7 , за допомогою лопати, яку взяв із власного домогосподарства, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом викопування із землі труби, за допомогою необізнаних у вчиненні злочину неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повторно, таємно, викрав дренажну металеву трубу, яку перевіз до свого місця проживання по АДРЕСА_1 . 15 грудня 2021 року біля 11 год. ОСОБА_7 з метою особистого збагачення умисно, таємно, повторно здав заздалегідь викрадену ним металеву трубу вагою 229 кг., довжиною 3 метри 70 см., вартістю 5 грн. 50 коп. за 1 кг. брухту чорних металів на загальну суму 1259 грн. 50 копійок, до пункту прийому чорних металів по АДРЕСА_2 , в результаті чого спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1259 грн. 50 копійок. Отриманими грошима розпорядився на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 змінити у зв`язку з тим, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що при призначені покарання суд в достатній мірі не врахував те, що сума викраденого є незначною, збиток повністю відшкодований, не врахував молодий вік ОСОБА_7 , те, що він є інвалідом з 2019 року, оскільки не має ока, виховувався одним батьком, щире розкаявся у скоєному.

Узагальнені доводи учасників апеляційного перегляду провадження.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений підтримали апеляційні вимоги та просили призначити обвинуваченому покарання зменшивши термін реального позбавлення волі, прокурор заперечував проти апеляційних вимог захисника.

Вислухавши доповідача, учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за наступними підставами.

Мотиви, з яких виходив суд при винесенні ухвали з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисника про пом`якшення покарання, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню та виходить з наступного.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2) особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.2,3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисника ОСОБА_6 про пом`якшення покарання колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 185 ч. 2 КК України, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачений, зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинив нетяжкий, умисний злочин - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно. Оцінюючи досліджений в судовому засіданні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вірно прийшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відповідно до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує його покарання судом обґрунтовано визнано рецидив злочину.

Приймючи рішення за апеляційними вимогами захисту, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання згідно вимог ст. 65 КК України, суд повною мірою зважив і на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а саме, те що він за місцем проживання характеризується посередньо, будучи раніше судимим, скоїв умисний злочини в період встановленого вироком Старокостянтинівського райсуду Хмельницької області 22.03.2021 р. іспитового строку, тому суд обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 ч.1 КК України у виді позбавлення волі з реальним відбуттям покарання, необхідне й достатнє для його виправлення, попередження нових злочинів

Отже, колегія суддів вважає, що всі обставини, вказані в апеляційній скарзі захисника у якості пом`якшуючих покарання були ретельно вивчені судом та піддані аналізу при вирішенні питання про вид та міру покарання, яку слід призначити ОСОБА_7 .

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами захисту, колегія суддів виходить з того, що до обвинуваченого ОСОБА_7 раніше застосовувався інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, однак останній в період іспитового строку вчинив новий злочин. Даний факт свідчить про те, що призначення покарання з випробуванням ОСОБА_7 не довело своєї ефективності, а сам обвинувачений не став на шлях виправлення, оскільки в подальшому вчинив злочин. Тому суд обґрунтовано призначив йому покарання за ч. 1 ст.71 КК України застосував принцип часткового складання покарань, та в мінімальних межах приєднав покарання за попереднім вироком Старокостянтинівського райсуду від 22 березня 2021 року.

На думку колегії суддів, молодий вік обвинуваченого та його сімейний стан, інвалідність яка йому встановлена з дитинства жодним чином не знижують суспільної небезпеки обвинуваченого, оскільки ці обставини існували і на час вчинення злочину, а відтак, вони не утворюють жодних моральних запобіжників при визначенні обвинуваченим моделі поведінки, в зв`язку з чим, підстав для пом`якшення покарання не вбачається, а відповідні доводи захисника не є слушними.

Апеляційні доводи захисту про повне відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_8 , колегія суддів відкидає, оскільки виходячи з вироку суду та матеріалів провадження, викрадена металева труба була виявлена працівниками поліції, перебувала на зберіганні у ОСОБА_11 на території пункту прийому чорних металів та за результатами судового розгляду повернута потерпілому ОСОБА_8 .

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга захисника не містить.

У підсумку, колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді позбавлення волі, призначене ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності, справедливості, та визначеної у ст. 50 КК України мети покарання. Інших підстав для зміни або скасування вироку суду, передбачених ст. 409 КПК України апеляційна скарга захисника не містять та колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2022 рокущодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, що тримається під вартою протягом цього строку з дня отримання копії ухвали

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .