ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/748/23 Справа № 212/2604/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 26 жовтня2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, офіційно працевлаштований ФОП « ОСОБА_9 », раніше не судимого, пенсіонер МВС, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 (один) рік, без позбавлення права керування транспортними засобами. Вирішено питання з речовими доказами. Стягнуто судові витрати.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку, 21 квітня 2022 року приблизно о 09 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Tucson» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в світлий час доби з необмеженою видимістю та оглядовістю проїзної частини по мокрому асфальтобетонному покриттю вул. Електрозаводська Покровського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з боку мкрн. 7-й Зарічний в напрямку автодороги Н11 сполученням «Дніпро Миколаїв». У ході руху водій ОСОБА_8 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху та маючи можливість об`єктивно виявити пішохода ОСОБА_10 , завчасно не вжив усіх можливих дій для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, щоб надати дорогу пішоходу, в результаті чого в районі електроопори без номеру по вул. Електрозаводська в Покровському районі м. Кривого Рогу здійснив наїзд передньою частиною автомобіля. Своїми діями ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.4, 12.9 (б), 18.1 та дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, в результаті яких померла.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання. Вважає, що вирок занадто м`який та не відповідає обставинам справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також легковажному ставленню обвинуваченого до порушення ПДР України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ст..370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Згідно ст..65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст..50 КК України покарання на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений вчинив хоч необережний, однак тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини. Незастосування додаткового покарання, з огляду на вищезазначені обставини, не сприятиме досягненню мети покарання, яка полягає у запобіганні вчиненню злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань.

Проте колегія суддів, зазначає, що судом першої інстанції не прийнято той факт, що ДТП мала місце у зоні підвищеної небезпеки для водія, а саме на пішохідному переході, позначеному відповідною дорожньою розміткою та дорожнім знаком. Також судом не враховано, що передумовою даної ДТП є порушення швидкісного режиму на території міста та в тому числі при наближенні до нерегульованих пішохідних переходів, що прямо встановлено правилами дорожнього руху України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Так, обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, за місцем проживання та місці працевлаштування характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав повне визнання вини, щире каяття та відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, обтяжуючих обставин судом не встановлено.

На переконання колегії суддів, з огляду на тяжкість наслідків, що настали у результаті грубого порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, а саме заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть потерпілого, у своїй сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Необґрунтованими є доводи суду першої інстанції про те, що до ОСОБА_8 не слід застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він ніде не працює і автомобіль є для нього єдиним джерелом заробітку.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними висновки суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Обговорюючи питання про розмір додаткового покарання, колегія суддів згідно ст. 65 КК України, з урахуванням обставин, що мають значення, а саме характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин вчинення, вважає за необхідне призначити його у максимальному розмірі три роки.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, а вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання скасуванню та винесенню нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного м.Кривий Ріг Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробування, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Покласти обов`язки на обвинуваченого ОСОБА_8 передбачені ст. 76 КК України

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання;

-не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії вироку.

Судді