Справа № 568/825/20 Провадження №11-кп/802/537/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.115 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка с. Стовпець Дубенського району Рівненської області, жителька АДРЕСА_1 , із професійно-технічної освітою, вдова, не працює, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, раніше не судима,
засуджена:

- за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст.ст.75, 76 КК України, ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, із покладенням на неї обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту змінений на особисте зобов`язання.
Стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 24810 (двадцять чотири тисячі вісімсот десять) гривень 68 коп.
В порядку ст.100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що 24 травня 2020 року близько 11 год, вона, перебуваючи у кухні житлового будинку за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , під час раптово виниклих неприязних відносин між нею та її чоловіком ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, який в подальшому переріс у шарпанину із заподіянням ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Під час конфлікту ОСОБА_7 внаслідок протиправного застосування щодо неї сили, не маючи наміру заподіяти смерть ОСОБА_9 , виявляючи необережність та не усвідомлюючи можливе настання суспільно небезпечного наслідку у вигляді смерті (протиправна недбалість), під час падіння разом з потерпілим на підлогу, ножем, який тримала в правій руці, спричинила ОСОБА_9 одне проникаюче поранення лезом ножа в область передньої поверхні грудної клітки. Внаслідок необережних дій ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої та зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати. Від отриманого тілесного ушкодження, ОСОБА_9 помер на місці події.
У поданій апеляції прокурор оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство. Стверджує, що місцевим судом у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Посилається на суперечності у показаннях обвинуваченої. Вважає, що судом першої інстанції не надано належної юридичної оцінки висновкам експерта № 52-Д від 11.08.2020 та № 52-Д2/2020 від 28.12.2021. З огляду на наведене, просить вирок суду скасувати і визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив скасувати вирок і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обвинувачену та її захисника, які заперечили доводи апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із положеннями ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
У суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачена не визнала вину у вчиненні умисного вбивства та пояснила, що 24 травня 2020 року перебували всією сім`єю вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Зранку вона пішла до сестри чоловіка ОСОБА_10 , взяла у неї капусту та повернулась додому. Перебуваючи в кухні, почала готувала їсти. Чоловік з дітьми знаходились в кімнаті. Раніше в них виникали сварки, тільки коли ОСОБА_11 починав випивати. Напередодні він отримав пенсію, але всі кошти віддав їй. Її чоловік ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов в кухню та розпочав сварку, щоб вона дала йому гроші для купівлі алкоголю. Вона відмовила йому і це розізлило чоловіка. Тоді ОСОБА_9 почав наносити їй удари в голову та груди, шарпав її за одяг та волосся. Коли вона стояла обличчям до столу, ОСОБА_11 підійшов ззаду, схопив її за кофту та силою потягнув на себе, внаслідок чого, за інерцією похилившись дещо назад, при цьому тримаючи в руках ніж, повернулась до нього обличчям. В той же час ОСОБА_11 знову вхопив її за волосся та силою потягнув на себе. Від таких дій потерпілого вони разом втратили рівновагу та впали на підлогу. При падінні вона знаходилась обличчям до ОСОБА_11 . Під час падіння вона відчула різкий біль між пальцями руки, в якій знаходився ніж. Коли вона піднялась з підлоги, то побачила, що ніж знаходиться в тілі ОСОБА_11 . Як ніж опинився в грудній клітці ОСОБА_9 , вона пояснити не може. Після цього відразу вона вийняла ніж та подзвонила сестрі чоловіка ОСОБА_12 , щоб вона викликала швидку допомогу. Умислу на заподіяння смерті чоловіку вона не мала.
Об`єктивність показань потерпілої також підтверджується протоколом огляду місця події від 24.05.2020, під час якого було виявлено та вилучено ніж зі слідами бурої речовини (т.1 а.к.п.19-31).
Висновком експерта № 102 від 24.05.2020 встановлено, що в ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: поверхнева рана різаного характеру на долонній поверхні правої кисті, синець на правій підключичній ділянці, синець на рівні внутрішнього верхнього квадранта правої молочної залози. Вказані тілесні ушкодження відносять до легких тілесних ушкоджень, відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (т.1 а.к.п.84-85).
Свої показання обвинувачена підтвердила і під час слідчого експерименту за її участю від 11.08.2020, в ході якого вона показала обставини спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за допомогою статиста (т.2 а.к.п.126-130).
А у висновку експерта №52-Д від 11.08.2020 зазначено, що механізм утворення поранення грудей ОСОБА_9 за обставин, які вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчий дій (допиту, слідчого експерименту тощо) не виключається (т.2 а.к.п.132-138).
Такі висновки були об`єктивно підтверджені і висновком експерта № 52-Д2/2020 від 28.12.2021, відповідно до кого, щодо локалізації та механізму утворення смертельного поранення грудей, яке було встановлене під час проведення експертизи трупа ОСОБА_9 за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_7 під час проведення слідчих дій (слідчого експерименту від 11.08.2020, допиту від 07.08.2020), не виключається. Виявлене у підозрюваної ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани різаного характеру на долонній поверхні правої кисті могло утворитись при необережному поводженні (також цьому могла сприяти не сильна фіксація ножа в руці) з предметом ріжучої дії (ножем) можливо під час контактування з тілом потерпілого (при одночасному падінні), не виключно за обставин, на які вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 11.08.2020 внаслідок неочікуваних, несподіваних дій потерпілого: «… в подальшому я не втримавши рівноваги. почала падати разом з ОСОБА_11 , в цей час кухонний ніж знаходився в мене в руці…» (т.3 а.к.п.241-249).
Допитана у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_13 сестра загиблого показала, що рано 24 травня 2020 року до неї прийшла дружина її брата ОСОБА_7 . Вона взяла в неї капусту та пішла до себе додому готувати їсти. За деякий час ОСОБА_14 їй подзвонила та запитала, як викликати швидку допомогу. При цьому повідомила, що швидку треба викликати до ОСОБА_11 . Вона відразу прибігла до будинку, де проживав брат із сім`єю, та дізналась, що ОСОБА_11 помер. Обставин його смерті вона не знає. Надія їй сказала лише, що вона під час сутички вдарила ОСОБА_11 ножем.
У судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживає поруч та є сусідом сім`ї ОСОБА_7 24 травня 2020 року вона зранку була в церкві. Коли поверталась додому, то побачила, що поруч з її будинком багато автомобілів та людей. Сусіди їй повідомили про смерть ОСОБА_11 . Будь-яких обставин цієї події вона не знає. Про сім`ю ОСОБА_16 може сказати те, що жили вони тихо, вона не чула будь-яких сварок та конфліктів між ними. Вони поселились поруч з нею недавно, оскільки купили стару хату. Почали робити ремонт. Для того, щоб зробити ремонт, ОСОБА_14 їздила на роботу до ОСОБА_17 . У її відсутність ОСОБА_11 доглядав їх трьох дітей.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показав, що у 2020 році він був заступником сільського голови с. Козин Радивилівського району Рівненської області. 24 травня 2020 року йому подзвонив дільничий офіцер поліції та повідомив, що в селі сталося вбивство. Він приїхав до будинку, де проживала сім`я ОСОБА_16 . В будинок він не заходив, розмовляв із сусідами, які й повідомили, що ОСОБА_19 вбила свого чоловіка ОСОБА_11 . Сім`я Усач вважається благополучною, за час проживання на території Козинської територіальної громади ніколи не попала в поле зору сільської ради та її структурних підрозділів. Скарг від сусідів до сільської ради на їх сім`ю не надходило, діти завжди були доглянуті.
Допитана у місцевому суді свідок ОСОБА_20 пояснила, що працює директором КУ «Центр з надання адміністративних послуг» Козинської сільської ради. 24 травня 2020 року їй подзвонив інспектор ювенальної поліції Радивилівського відділення поліції ОСОБА_21 та повідомив, що у с. Козин сталося вбивство ОСОБА_9 , його дружину затримали та їхні діти залишилися без батьківського піклування. Було прийняте рішення про визначення опікуном трьох дітей їх діда батька загиблого. Після того, як матері був обраний запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, діти були повернуті в сім`ю. На даний час проводиться супровід даної сім`ї. При спілкуванні з дітьми встановлено, що обставини трагічних подій їм не відомі. ОСОБА_7 характеризується позитивно, здійснює належний догляд за дітьми, діти дуже прив`язані до неї. Вважає, що в інтересах дітей, щоб ОСОБА_7 і надалі здійснювала їх догляд.
Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що працює фельдшером швидкої допомоги Козинської підстанції. 24 травня 2020 року на лінію швидкої допомоги надійшов виклик із с. Козин Дубенського району Рівненської області про ножове поранення чоловіка. Коли вони приїхали на виклик, побачили в сінях будинку тіло чоловіка, який лежав на підлозі головою до газової плити. Він його оглянув, побачив ножове поранення в ділянці грудної клітки. Оглянувши потерпілого, він встановив, що пульс відсутній, зіниці очей розширені та не реагують на світло. Була констатована смерть ОСОБА_9 . На його запитання, що сталося, ОСОБА_7 сказала, що «хотіла налякати і вдарила». Він як медик може стверджувати, що ОСОБА_7 перебувала у стресовому стані.
У поданій апеляційній скарзі прокурор посилається на суперечності у показаннях обвинуваченої, однак, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку послідовним показанням обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , які узгоджуються між собою, не містять суперечностей, підтверджують перебіг подій за обставин, викладених в обвинуваченні, та в сукупності з іншими доказами покладені в основу обвинувального вироку.
Тому доводи сторони обвинувачення з цього приводу є необґрунтованими.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.119 КК України, підтверджується й іншими наявними у матеріалах провадження доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 24.05.2020, під час якого вилучений кухонний ніж із чорною рукояткою, на лезі якого пляма речовини бурого кольору, ззовні схожа на кров (т.1 а.к.п.19-31), слідчим експериментом від 11.08.2020, під час якого ОСОБА_7 розказала та показала обставини за яких потерпілий шарпав її за волосся, за одяг, і яким чином вони впали. Зазначила, що вона тримала у правій руці ніж, коли вони разом впали (т.2 а.к.п.126-130).
Відповідно до висновку експерта № 52 від 25.05.2020 в ОСОБА_9 виявлені проникаючого характеру щілиноподібної форми рана на передній поверхні грудей в проекції нижньої третини тіла грудини, яка розташована косо-горизонтально у напрямку зліва-направо і дещо зверху-вниз довжиною 3,2 см, яка продовжується раневим каналом, який має напрямок спереду-назад, дещо зверзу-вниз та дещо справа-наліво та довжину близько 8-9 см., що проходить через грудну клітку на рівні 5 ребра, передню стінку правового передсердя серця, закінчуючись в його порожнині. Вищевказана рана спричинена прижиттєво, незадовго до настання смерті. Встановлене в ОСОБА_9 проникаюче в грудну порожнину поранення грудей з ушкодженням серця, згідно п.2.1.3 й «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок ножового поранення передньої поверхні грудей з ушкодженням серця, що призвело до вираженої внутрішньої і зовнішньої кровотечі та масивної крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті. Достатніх судово-медичних даних щодо взаєморозташування потерпілого та нападника (нападниці) в момент спричинення ушкоджень немає. Разом з тим, розташування ушкодження на передній поверхні тіла свідчать про те, що взаєморозташування осіб в ході подій не змінювалося і потерпілий був повернутий до напрямку дії ранячого предмета передньою поверхнею тіла. Незадовго до смерті ОСОБА_9 вживав алкогольні напої, на що вказує наявність алкоголю від досліджуваних порожнин та внутрішніх органів, а також виявлення при судово-токсикологічному дослідженні у крові та сечі з його трупа етилового спирту в концентраціях: кров 1,78‰ та сеча 1,97‰, що відповідає середньому ступеню сп`яніння (т.1 а.к.п.64-72).
Висновком експерта №52-Д від 11.08.2020 встановлено, що механізм утворення поранення грудей ОСОБА_9 за обставин, які вказує підозрювана ОСОБА_7 під час слідчих дій (допиту, слідчого експерименту тощо) не виключається
Оскаржуючи вирок суду першої інстанції, прокурор зауважує, що судом першої інстанції не надано належної юридичної оцінки висновкам експерта № 52-Д від 11.08.2020 та № 52-Д2/2020 від 28.12.2021, з чим не може погодитися суд апеляційної інстанції.
Відповідно до висновку експерта № 52-Д від 11.08.2020, механізм утворення поранення грудей ОСОБА_9 за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_7 під час проведення слідчих дій (допиту, слідчого експерименту тощо), не виключається.
Згідно з висновком експерта № 52-Д2/2020 щодо локалізації та механізму утворення смертельного поранення грудей, яке було встановлене під час проведення експертизи трупа ОСОБА_9 за обставин, на які вказує підозрювана ОСОБА_7 під час проведення слідчих дій (слідчого експерименту від 11.08.2020, допиту від 07.08.2020), не виключається. Виявлене у підозрюваної ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді поверхневої рани різаного характеру на долонній поверхні правої кисті могло утворитись при необережному поводженні (також цьому могла сприяти не сильна фіксація ножа в руці) з предметом ріжучої дії (ножем) можливо під час контактування з тілом потерпілого (при одночасному падінні), не виключно за обставин, на які вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту від 11.08.2020 внаслідок неочікуваних, несподіваних дій потерпілого: «… в подальшому я не втримавши рівноваги. почала падати разом з ОСОБА_11 , в цей час кухонний ніж знаходився в мене в руці…» (т.3 а.к.п.241-249).
Вказані висновки експертиз у своїй сукупності не виключають, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_9 , утворилися внаслідок його падіння з подальшим проникаючим пораненням грудної клітки лезом ножа.
Таку ж оцінку дав вказаним доказам і суд першої інстанції.
Суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку вказані докази, оскільки дані експертизи проведені із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується і апеляційний суд.
Наведені висновки спростовують доводи апеляційної скарги про те, що в діях обвинуваченої був умисел на заподіяння тілесного ушкодження потерпілому.
З такими висновками експертів погоджується і суд апеляційної інстанції.
Тому дані докази, згідно з положеннями ст.86 КПК України, отримані в порядку, встановленому КПК України, і не можуть бути визнані недопустимими, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Про правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України також свідчать і роз`яснення, які викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я».
Так згідно вказаних роз`яснень, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи зі сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (протиправна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (протиправна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України.
З урахуванням показань обвинуваченої, дослідженої сукупності доказів в даному кримінальному провадженні, обставин, які встановлені під час судового розгляду, зокрема те, що вона проживала у шлюбі із загиблим, їх сім`я вважалась благополучною і спокійною, даними про особу ОСОБА_7 , яка характеризується виключно позитивно (звернення 148 мешканців громади), того, що потерпілому спричинено лише одне тілесне ушкодження, його поведінку, який спровокував конфлікт та спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, поведінки самої обвинуваченої після спричинення тілесних ушкоджень, роз`яснень Постанови ПВСУ №2 від 07.02.2003, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 не передбачала можливості настання смерті ОСОБА_9 , хоча повинна була і могла їх передбачити.
Оскільки під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій не встановлено наявності в ОСОБА_7 умислу на вбивство її чоловіка ОСОБА_9 , і стороною обвинувачення не доведено наявності такого умислу, місцевий суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України та визнав її винною за вказаною статтею.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду.
Аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_7 правильною кваліфіковані місцевим судом за ч.1 ст.119 КК України, а тому підстав для кваліфікації її дій за ч.1 ст.115 КК України, як про це зазначає сторона обвинувачення, не вбачає.
Слід відмітити, що положеннями ч.2 та ч.3 ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ст.368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відповідно до приписів ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд вказаних вимог Закону дотримався.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке належить до категорії нетяжких злочинів, усі обставини кримінального провадження та дані про особу винної.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Місцевим судом також враховано, що ОСОБА_7 є вдовою, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Слід відмітити, що місцевий суд взяв до уваги і позицію потерпілих, які претензій до ОСОБА_7 не мають та не наполягали на призначенні обвинуваченій суворої міри покарання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК України, у виді позбавлення волі на мінімальний строк, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень і не є надто м`яким.
З урахуванням відсутності обставин, які обтяжують покарання, позитивних даних про особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується із позитивної сторони, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, потерпіла сторона не наполягала на призначенні обвинуваченій суворого покарання, місцевий суд обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі статей 75, 76 КК України та покладення на неї обов`язків в межах двохрічного іспитового строку, що дозволить здійснювати контроль за її поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.
Отже, висновок про можливість застосування щодо ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України, зроблений судом з урахування особливостей правозастосування наведених норм матеріального права і належним чином вмотивований, внаслідок чого обвинуваченій призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, даним про її особу та конкретним обставинам справи.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
З урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2 ст.50 цього Кодексу, а саме виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженою, так і іншими особами, може бути досягнута без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, а тому погоджується з прийнятим рішенням про застосування до обвинуваченої положень ст.75 КК України.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, і не є надто м`яким.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 квітня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді